Справа № 260/2542/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2542/20 пров. № А/857/189/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі №260/2542/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Іванчулинець Д.В., розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 10.11.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 12.02.2019 року позивач був звільнений зі служби у зв`язку із закінчення строку контракту. На момент звільнення з військової служби відповідач не провів із позивачем розрахунок щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я у періоди з 01 березня 2012 по 19 вересня 2012 року, з 20 квітня 2015 по 21 серпня 2018 року, з 31 серпня 2018 по 17 січня 2019 року, з 18 січня 2019 по 13 лютого 2019 року, у зв`язку зі звільненням з військової служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 12 лютого 2019 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, у періоди з 01 березня 2012 по 19 вересня 2012 року, з 20 квітня 2015 по 21 серпня 2018 року, з 31 серпня 2018 по 17 січня 2019 року, з 18 січня 2019 по 13 лютого 2019 року, у зв`язку зі звільненням з військової служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 12 лютого 2019 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової відпуски передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до пунктів 17-19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період надання деяких додаткових оплачуваних відпусток припинено, виплата грошової компенсації не передбачена. Ураховуючи те, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки та деякі додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. У зв`язку з цим додаткова відпустка, що не надавалася в особливий період не вважається такою, що є не використаною. Крім того у справі №260/453/20 розглядалося питання виплати компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не прибув. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

За період служби позивач займав посади, в тому числі: з 01 березня 2012 по 19 вересня 2012 року (згідно наказу №42 ос від 01.03.2012 р.) на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії; з 20 квітня 2015 по 21 серпня 2018 року (згідно наказів №78 ос від 20.04.2015р., №136 ос від 20.07.2016р., №251 ос від 29.09.2017р.) на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії; з 31 серпня 2018 по 17 січня 2019 року (згідно наказу №320 ос від 31.08.2018р.) на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії; з 18 січня 2019 по 13 лютого 2019 року (згідно наказу №23 ос від 18.01.2019р.) на посаді інспектора прикордонної служби майстра.

Наказом начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12 лютого 2019 року № 59-ОС, ОСОБА_1 звільнено з військової служби, у зв`язку із закінчення строку контракту.

02 травня 2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період проходження служби на зазначених вище посадах, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 лютого 2019 року.

Листом від 05 червня 2020 року №14-Б-38 Мукачівський прикордонний загін роз`яснив, що під час особливого періоду військовослужбовцям передбачений вичерпний перелік відпусток, а саме: щорічна основна відпустка та відпустка за сімейними обставинами. У зв`язку з цим, у прикордонного загону відсутні правові підстави для виплати відповідної компенсації.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку, передбачену ч. 4 ст.10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про відпустки», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Приписами ст.4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно із пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

При цьому, згідно із абз. 1 ч. 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Разом з тим, абз. 3 ч. 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Таким чином, законодавцем встановлено обмеження щодо використання додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим ч.4 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ та іншими законами, та надано військовослужбовцеві право вибору однієї з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення.

Згідно із абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року у справі №260/453/20, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015-2019 роках дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2015-2019 роках дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Таким чином, судовим рішенням у справі №260/453/20 визначено право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік.

Тобто, позивачем, як військовослужбовцем вже використано право на отримання компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме за додаткову відпустку як учаснику бойових дій.

Отже, законодавчо встановлені підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюються в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я - відсутні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ненарахування та невиплата позивачу грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, є законною, відповідає приписам п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України та ґрунтується на нормах Закону №2011-ХІІ.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі №260/2542/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 29.03.2021р.