Справа № 580/803/21
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року справа № 580/803/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу з 01.01.2016 пенсії з урахуванням 58% грошового забезпечення;

зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії позивачу з урахуванням 58% грошового забезпечення та виплачених сум.

В обґрунтування позивач вказує, що відповідач протиправно відмовив позивачу у перерахунку пенсії у вказаному відсотковому розмірі, оскільки позивач звільнений зі служби з органів внутрішніх справ через хворобу, що відповідно до вимог чинного законодавства України дає право на обчислення пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення та додатково 3% за кожен рік служби понад 20 років.

Ухвалою суду від 23.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

22.03.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні, оскільки позивачу призначено пенсію за вислугу років, що згідно з нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачає призначення пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення та додатково 3% за кожен рік служби понад 20 років. Тому позивачу за 21 рік служби визначено відсотковий розмір пенсії 53% грошового забезпечення. Також позивач наголошував на пропуску позивачем строку звернення в суд з огляду на те, що пенсія йому призначена у 2011 році і позивач був обізнаний про порушення своїх прав з цього часу.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 21.01.2011 №57 ВЛК УМВС України в Черкаській області позивача визнано непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

Наказом УМВС України в Черкаській області від 01.02.2011 №19о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Протоколом відповідача від 09.03.2011 № позивачу з 01.02.2011 призначено пенсію за вислугу років у розмірі 53% грошового забезпечення.

На звернення позивача від 01.02.2021 щодо перерахунку пенсії у розмірі 58% грошового забезпечення з 01.01.2016, відповідач листом від 12.02.2021 №737-595/С-03/8-2300/21 повідомив позивача по відсутність підстав для перерахунку пенсії у розмірі 58% грошового забезпечення.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулась в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон №2262-ХІІ) (у редакції станом на час призначення позивачу пенсії) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12) пенсія за вислугу років призначаються в таких розмірах: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення
Станом на час звернення позивача із заявою про перерахунок йому пенсії п.«а» ч.1 ст.13 Закону №2262-ХІІ викладений у такій редакції: «Особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12) пенсія за вислугу років призначаються в таких розмірах: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналізуючи наведену норму, суд дійшов висновку, що визначальним критерієм для встановлення розміру пенсії (50% чи 55% відповідних сум грошового забезпечення) є підстава звільнення особи зі служби. Зокрема, пенсія в розмірі 55% встановлюється звільненим військовослужбовцям виключно у двох випадках: звільнення у відставку за віком або звільнення у відставку за станом здоров`я.

При цьому суд зазначає, що така підстава звільнення повинна бути зазначена у наказі про звільнення.

Як встановлено судом, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (далі Положення №114) та призначено пенсію за вислугу років.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до підп. «б» п.64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Натомість, звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу у відставку врегульоване п.65 Положення №114 відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку), зокрема: б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Суд врахував, що відповідно до статті 70 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII «Основ законодавства України про охорону здоров`я» та на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2000 року №16479/19 Міністерство внутрішніх справ України наказом від 6 лютого 2001 року №85 затвердило Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі Положення № 85) та Порядок проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС (далі Порядок №85).

Згідно з пунктом 1.2 Положення №85 військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Підпунктом 1.63.5 пункту 1.63 Порядку № 85 передбачено, що за результатами медичного огляду військово-лікарські комісії щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виносить такі постанови: «Придатний до військової служби»; «Придатний до військової служби. Не придатний на посаду» (вказану в направленні відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей); «Обмежено придатний до військової служби»; «Потребує звільнення від виконання службових обов`язків (занять), відпустки за станом здоров`я»; «Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку».

Як установлено судом позивач у 2011 році був звільнений зі служби в запас Збройних Сил України через хворобу за підпунктом «б» пункту 64 Положення № 114, а не у відставку через хворобу за пунктом «б» пункту 65 вказаного Положення, що є однією із підстав для застосування відсоткового розміру пенсії 55% грошового забезпечення відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону №2262-ХІІ.

Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для перерахунку позивачу пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення, оскільки з урахуванням вислуги років позивача 20 років розмір пенсії, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку за станом здоров`я.

Крім того, посилання позивача на ст.77 Закону України «Про національну поліцію», в якій не розмежовано звільнення через хворобу у відставку чи у запас, суд не приймає до уваги, оскільки пенсія позивачу була призначена ще в 2011 році відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а Закон України «Про національну поліцію» набув чинності з 07.11.2015, тобто після звільнення позивача зі служби, та не має зворотної дії в часі і ним, чи іншими законами не передбачено зміни формулювання підстав звільнення зі служби співробітників міліції, які були звільнені до набрання чинності цим законом і відповідного перерахунку пенсії.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №636/1424/19, оскільки спір у ній стосується визнання незаконними та скасування рішення військової частини щодо зняття військовослужбовця з квартирного обліку.

Оскільки фактичні обставини у даній справі та у справі №636/1424/19 відмінні, викладені в ній правові висновки Верховного Суду не підлягають застосуванню до спірних правовідносин щодо перерахунку пенсії.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд врахував, що під час відкриття провадження у справі суд ухвалою від 23.02.2021 відстрочив позивачу сплату судового збору до прийняття рішення за наслідками вирішення спору.

Абз.2 підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI Про судовий збір (далі Закон №3674-VI) встановлено, що за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року розміром 2270 грн.

Тому ставкою судового збору за подання цього позову є 908,00грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

На підставі ч.1 ст.9 Закону №3674-VI судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Тому суд вирішив стягнути з позивача на користь Державного бюджету України на рахунок Черкаського окружного адміністративного суду судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у Черкаській області/м.Черкаси/22030101, код отримувача за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 4023759, код класифікації доходів бюджету 22030101) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя О.А. Рідзель