Справа № 640/4196/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м. Київ № 640/4196/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС в м. Києві

про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС в м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28в, офіс 505, в якій позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС в м. Києві щодо нарахування суми боргу та формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10 травня 2019 року №Ф-30821-17 У на ім`я ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 10 травня 2019 року №Ф-30821-17 У на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 січня 2020 року ним отримано інформацію від банку, що його рахунок арештовано на підставі постанови державного виконавця.

12 лютого 2020 року представник позивача ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та позивач фактично дізнався та отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Підставою для відкриття провадження у справі слугувала вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10 травня 2019 року №Ф-30821-17У на суму 21030,90 грн, з якою позивач не погоджується з огляду на те, що ним не отримувався акт перевірки до отримання вимоги, як і не проводилось перевірки відповідачем, за результатами якої був би складений такий акт.

Крім того, позивач послався на те, що позивач не є фізичною особою - підприємцем або особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, у зв`язку з чим він не повинен був подавати звітності, бухгалтерські та інші документи до контролюючого органу, оскільки не може перебувати на обліку у відповідача.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що за даними інформаційної системи податкового органу позивач перебуває на обліку в ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві як фізична особа - підприємець з 18 липня 2002 року, знаходиться на загальній системі оподаткування, в інтегрованій картці обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску як фізична особа - підприємець, що перебувала на загальній системі оподаткування в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць на загальну суму 29 293,44 грн, а саме, за січень-грудень 2017 року по терміну сплати 09 лютого 2018 року - 8448,00 грн; 1-4 квартали 2018 року по терміну сплати 19 квітня 2018 року - 2457,18 грн, 19 жовтня 2018 року - 2457,18 грн та 21 січня 2019 року - 2457,18 грн; 1-4 квартали 2019 року по терміну сплати: 19 квітня 2019 року - 2754,18 грн, 21 жовтня 2019 року - 2754,18 грн та 20 січня 2020 року - 2754,18 грн, сплата єдиного внеску відсутня, у зв`язку з чим за позивачем обліковується недоїмка та, відповідно, 10 травня 2019 року була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-30821-17, яку направлено позивачу, проте, остання повернута на адресу відповідача за закінченням терміну зберігання.

Більш того, представник відповідача послався на те, що твердження позивача, що він не займається підприємницькою діяльністю, не звільняє його від сплати єдиного внеску, оскільки такий сплачується незалежно від здійснення підприємницької діяльності.

На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №640/4196/20 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Васильченко І.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року №633 адміністративна справа №640/4196/20 передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Васильченко І.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №640/4196/20 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Гарника К.Ю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року адміністративна справа №640/4196/20 прийнята до провадження та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 17 липня 2002 року, 24 грудня 2020 року, номер запису 000053741, а 29 грудня 2020 року припинив таку діяльність, номер запису 001053741.

Згідно даних інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску станом на 31 жовтня 2019 року обліковується борг у сумі 26539,26 грн.

10 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату (недоїмки) №Ф-30821-17 У на суму 21030,90 грн.

Поштове відправлення яким було направлено вказану вимогу про сплату боргу повернуто за закінченням строку зберігання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та копія довідки форми №10 АТ Укрпошта.

13 грудня 2019 року державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №60875888 щодо вимоги про сплату боргу №Ф-30821-17 У від 10 травня 2019 року.

Не погоджуючись з наведеною вимогою контролюючого органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі по тексту - Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 25 Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Частиною чотирнадцятою статті 25 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI визначено, що оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі по тексту - - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774 внесено зміни до Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частина 1 стаття 7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI);

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частина 1 статті 7 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Фіскальний орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - у фіскальному органі.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічну за змістом правову позицію, щодо формування вимоги про сплати боргу (недоїмки) на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, зокрема, в постанові у справі №826/11623/16 від 11 вересня 2018 року.

Відтак, жодних документальних перевірок в даному випадку не проводилось, необхідність у направленні позивачу акта перевірки у відповідача була відсутня, у зв`язку з чим вказані доводи позивача суд вважає необґрунтованими.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774 внесено зміни до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частина 1 статті 7 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI);

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини 1 статті 7 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Отже, Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI встановлено обов`язок фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначено Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI і не залежить від подання чи неподання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.

Судом встановлено та підтверджується даними інтегрованої картки платника по єдиному внеску, позивачу нараховано за січень-грудень 2017 року по терміну сплати 09 лютого 2018 року - 8448,00 грн; 1-4 квартали 2018 року по терміну сплати 19 квітня 2018 року - 2457,18 грн, 19 жовтня 2018 року - 2457,18 грн та 21 січня 2019 року - 2457,18 грн; 1-4 квартали 2019 року по терміну сплати: 19 квітня 2019 року - 2754,18 грн, 21 жовтня 2019 року - 2754,18 грн та 20 січня 2020 року - 2754,18 грн, а всього 29293,44 грн.

Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача права на звільнення від сплати єдиного внеску у спірний період.

У зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у позивача, Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30821-17 від 10 травня 2019 року.

За приписами пункту 4 розділу VI «;Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Поштове відправлення яким було направлено вказану вимогу про сплату боргу повернуто за закінченням строку зберігання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та копія довідки форми №10 АТ Укрпошта.

Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30821-17 У від 10 травня 2019 року є належним чином врученою платнику податків в силу закону.

При цьому, доводи про відсутність записів про реєстрацію позивача в ЄДР спростовуються матеріалами справи, оскільки судом встановлено, що в ЄДР містяться записи про реєстрацію ФОП - ОСОБА_1 ще 17 липня 2002 року та припинення такої діяльності лише 29 грудня 2020 року, тобто, майже через рік після звернення до суду з цим позовом (21 лютого 2020 року).

При цьому, суд зауважує, що лише з внесенням відомостей про юридичну особу або фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру фізична особа - підприємець вважається припиненою.

Таким чином, з 17 липня 2002 року по 29 грудня 2020 року включно позивач у зв`язку з наявністю в нього статусу фізичної особи-підприємця був платником єдиного соціального внеску в розумінні Закону, а отже був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок у розмірі та строки, встановлені Законом, як платник фізична особа-підприємець.

В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують сплату позивачем єдиного внеску за спірний період.

За таких обставин, вимога про сплату боргу (недоїмки) відповідно до якої позивачеві необхідно сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнята правомірно, оскільки позивач в момент її формування 10 травня 2019 року був зареєстрований як ФОП та відповідно був платником єдиного внеску.

З урахуванням вищевикладеного та наданих доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що відповідач, приймаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30821-17 У від 10 травня 2019 року діяв відповідно до норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для скасування вказаної вимоги відсутні, а отже позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірність вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник