Справа № 389/3359/20(2-а/389/92/20)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2021 року м. Дніпросправа № 389/3359/20(2-а/389/92/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу ОСОБА_1

на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2021 року (головуючий суддя - Берднікова Г.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора 2 роти 1 батальйону Управлення патрульної поліції в Кіровоградській області Довбиша Сергія Анатолійовича, Управління патрульної поліції у Кіровоградській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області із позовом до інспектора 2 роти 1 батальйону Управлення патрульної поліції в Кіровоградській області Довбиша Сергія Анатолійовича (далі - Відповідач-1), Управління патрульної поліції у Кіровоградській області (далі - Відповідач-2), в якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАМ №3440703 від 17.11.2020 року винесену капралом поліції поліцейським управління патрульної поліції у Кіровоградській області Довбиш С.А. за ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у сумі 1000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2021 року по справі №389/3359/20(2-а/389/92/20) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 1 батальйону Управлення патрульної поліції в Кіровоградській області Довбиша Сергія Анатолійовича, Управління патрульної поліції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАМ №3440703 від 17 листопада 2020 року - відмовлено (а.с. 71-75).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 84-86, 109-110).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що документального підтвердження того, що Позивач порушив правила дорожнього руху та вимоги КУпАП поліцейський не надав, оскільки їх не існує, у тому числі відсутні і свідки, які б підтвердили порушення останнім правил дорожнього руху.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Позивач зазначив і про те, що спірна постанова, на думку останнього, підлягає скасуванню так як вона винесена з грубим порушенням ст. 268, ст. 283 КУпАП, які гарантують права особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідач-2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що вчинене Позивачем правопорушення було зафіксовано за допомогою портативного відеореєстратора ВА_0002, відеозапис з якого був долучений до постанови, про що зазначено у графі 7 спірної постанови. Крім того, відповідно до відеозаписів з портативного відеореєстратора видно, що Позивачем жодного разу не було заявлено клопотання про бажання скористатися правовою допомогою.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17 листопада 2020 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3440703, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 17 листопада 2020 року по вул. Матросовій, 4, в м. Знам`янка водій, керуючи транспортним засобом, державний номерний знак НОМЕР_1 , відмовився надати посвідчення водія відповідної категорії на керування даним транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП України (а.с. 68-69).

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 17 листопада 2020 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року №1306.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення Позивачем правопорушення, а саме: не пред`явлення на законну вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, Відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до п. 2.1. Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач керував транспортним засобом не пред`явивши при цьому на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії на керування даним транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що Відповідач, на якого покладено обов`язок доказування, на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, надав відеозапис подій 17 листопада 2020 року (а.с. 50).

Крім того, про наявність вказаного відеозапису з бодікамери Відповідач зазначив і в пункті 7 оскаржуваної постанови (а.с. 68).

Дослідивши вказаний відеозапис колегія суддів дійшла висновку про те, що останній є належним та допустимим доказом вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки на вказаному відеозаписі зафіксовано як Позивач на законну вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Вказана вимога поліцейським була заявлена з підстави порушення Позивачем вимог дорожнього знаку «Зупинка заборонена».

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав, що доводи Позивача про те, що поліцейський може самостійно користуючись додатками в мережі Інтернету і перевірити документи не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки можливість поліцейського перевірити транспортний засіб та посвідчення водія за допомогою інформаційної системи не звільняє особу від обов`язку надати реєстраційний документ на транспортний засіб та посвідчення на право на право керування транспортним засобом відповідної категорії для перевірки.

Суд апеляційної інстанції, також, звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги Позивача про відсутність в постанові зазначення місця вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними, з огляду на те, що в п. 5 спірної постанови Відповідачем вказано місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме: вул. Матросова, 4, м. Знам`янка.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів бере до уваги і те, що доводи Позивача про те, що працівник поліції позбавив Позивача можливості скористатись юридичною допомогою адвоката не знайшли свого підтвердження, оскільки з наданого Відповідачем відеозапису подій 17 листопада 2020 року не вбачається заявлення Позивачем клопотання про бажання скористатись правовою допомогою.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 18 лютого 2021 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2021 року по справі №389/3359/20(2-а/389/92/20) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова