Справа № 640/2134/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2134/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Черніченко К.О.,

За участю представника позивача: Городецької А.Д.,

представника відповідача: Цісар Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіейчес Україна» до Офісу великих платників Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Офісу великих платників Державної податкової служби, про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіейчес Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Офісу великих платників Державної податкової служби, в якому просило:

1) визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників Державної фіскальної служби щодо не забезпечення перерахування на розрахунковий рахунок позивача суми пені 10 984 111,64 грн. за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість;

2) стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь позивача суми пені у розмірі 10 984 111,64 грн. за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість у загальному розмірі 60 181 595 грн., право на яке виникло у зв`язку з набранням законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 року у справі №2а-2908/11/2670, шляхом перерахування на поточний рахунок в установі банку за наступними реквізитами: назва банку АТ «Укрсиббанк», МФО 351005, номер рахунку в форматі IBAN НОМЕР_1 , одержувач ТОВ «Сіейчес Україна» ().

Позов обґрунтовано протиправною бездіяльністю Офісу великих платників Державної фіскальної служби щодо не забезпечення перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ «Сіейчес Україна» суми пені 10 984 111,64 грн. за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників ДФС щодо не забезпечення перерахування на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіейчес Україна» суми пені 10 984 111,64 грн. за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість.

Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіейчес Україна» суму пені у розмірі 10 984 111,64 грн. за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість у загальному розмірі 60 181 595 грн., право на яке виникло у зв`язку з набранням законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 року у справі №2а-2908/11/2670, шляхом її перерахування на поточний рахунок в установі банку за наступними реквізитами: назва банку АТ «Укрсиббанк», МФО 351005, номер рахунку в форматі IBAN НОМЕР_1 , одержувач ТОВ «Сіейчес Україна» ().

В апеляційній скарзі Офіс великих платників Державної податкової служби, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 10 984 111, 64 грн задоволенню не підлягають, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ, включених до тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, та структуру.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що право на стягнення пені підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у справі №810/1506/17 від 02.02.2021, відтак апеляційна скарга відповідача є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 305 КАС України, оскільки з 01.01.2021 Офіс великих платників Державної податкової служби () не має адміністративної процесуальної правоздатності відповідного органу, тому відповідно не має повноважень на подачу скарг при ухваленні в адміністративних справах рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві вказано, що звернення до суду з даним позовом є передчасним, оскільки позивачу не було здійснено відшкодування ПДВ за березень-вересень 2009 року, лютий 2010 року в загальному розмірі 60 181 595 грн.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як свідчать матеріали справи, податковими повідомленнями-рішеннями Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва від 07 липня 2010 року №, від 05 жовтня 2010 року №/1, від 09 грудня 2010 року №/2, від 25 лютого 2011 року №/3 ТОВ «Сіейчес Україна» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 60 181 595,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 року в адміністративній справі №2а-2908/11/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, податкові повідомлення-рішення від 07 липня 2010 року №, від 05 жовтня 2010 року №/1, від 09 грудня 2010 року №/2, від 25 лютого 2011 року №/3 визнано протиправними та скасовано.

З огляду на вказане, з дня набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 року в адміністративній справі №2а-2908/11/2670 - 04 квітня 2017 року, у позивача виникло відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 60 181 595 грн.

У той же час, відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 60 181 595,00 грн. відбувалось наступним чином:

- 27 липня 2017 року - шляхом зарахування податкових зобов`язань за червень 2017 року у сумі 10 868 395,75 грн.

- 21 вересня 2017 року 14 567 463,00 грн. зараховано через систему електронного адміністрування податку на додану вартість, 124 061,00 грн. зараховано на розрахунковий рахунок позивача;

- 21 листопада 2017 року 2 120 225,00 грн. зараховано шляхом заліку коригування податкового кредиту податку на додану вартість, 81 831,27 грн. зараховано шляхом зарахування нарахованої пені у складі 81 831,27 грн.;

- 18 січня 2018 року 688 213,43 грн. зараховано шляхом заліку коригування податкового кредиту податку на додану вартість;

- 13 березня 2018 року 3 797 159,66 грн. шляхом зарахування податкових зобов`язань за квітень 2018 року;

- 30 травня 2018 року 20 471,34 грн. шляхом зарахувань податкових зобов`язань з податку на додану вартість за квітень 2018 року;

- 30 січня 2019 року 27 913 774,55 грн. шляхом зарахувань податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2018 року.

27 грудня 2019 року позивач звернувся до Офісу великих платників Державної фіскальної служби із заявою про перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ «Сіейчес Україна» суми пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та сплати на користь ТОВ «Сіейчес Україна» пені за бюджетну заборгованість з податку на додану вартість на суму 60 181 595,00 грн, останній звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у межах спірних правовідносин має місце пасивна поведінка Офісу великих платників Державної фіскальної служби, яка спричинила затримку у бюджетному відшкодуванні узгодженої суми податку на додану вартість у сумі 60 181 595,00 грн, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням підпунктів 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 200.7 цієї статті платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

У силу вимог пункту 200.7.1 статті 200.7 Податкового кодексу України формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Зазначена в заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами «а» «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку (пункт 200.12 статті 200 Податкового кодексу України).

Пункт 200.13 статті 200 Податкового кодексу України встановлює, що на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже, у випадку нездійснення платнику податку бюджетного відшкодування податку на додану вартість протягом визначеного цією статтею строку, на суму заборгованості безумовно нараховується пеня - 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені.

З аналізу вказаних положень вбачається, що нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктом владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, яка визначає, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сумм бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Як свідчать матеріали справи, з дня набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 року в адміністративній справі №2а-2908/11/2670 - 04 квітня 2017 року, у позивача виникло відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 60 181 595,00 грн.

З огляду на вказане, що Офіс великих платників ДФС зобов`язаний був відобразити суму бюджетного відшкодування у розмірі 60 181 595 грн. в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з 05 квітня 2017 року та провести відшкодування вказаної суми протягом п`яти операційних днів - до 12 квітня 2017 року.

У іншому разі, у випадку несвоєчасного відшкодування, тобто з 13 квітня 2017 року, такі суми бюджетного відшкодування вважаються заборгованістю бюджету, на яку нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Однак, з інтегрованої картки платника податку на додану вартість за 2017, 2018 та 2019 роки, інформації з рахунку ТОВ «Сіейчес Україна» в системі електронного адміністрування з податку на додану вартість за 2017 - 2019 роки, копії банківських виписок, копії уточнюючих податкових декларацій з податку на додану вартість за червень 2017 року, липень 2015 року, копії заяв про зарахування частини бюджетного відшкодування на рахунок позивача в системі електронного адміністрування з податку на додану вартість, копії заяв про повернення надміру сплаченого податку на додану вартість вбачається, що Офіс великих платників ДФС здійснив відшкодування із порушенням строків, визначених пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України.

Вказане є підставою для нарахування пені у розмірі 120% облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, починаючи з 13 квітня 2017 року та до здійснення бюджетного відшкодування у розмірі 60 181 595 грн. частинами, а саме: до 27 липня 2017 року на суму 10 868 395,75 грн.; до 21 вересня 2017 року на суму 14 567 463 грн. та на суму 124 061 грн.; до 21 листопада 2017 року на суму 2 120 225 грн. та на суму 81 831,27 грн.; до 18 січня 2018 року на суму 688 213,43 грн.; до 13 березня 2018 року на суму 3 797 159,66 грн.; до 30 травня 2018 року на суму 20 471,34 грн.; до 30 січня 2019 року на суму 27 913 774,55 грн.

При цьому, Офіс великих платників ДФС, як суб`єкт владних повноважень, не надав ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій доказів, що підтверджують своєчасне відшкодування ТОВ «Сіейчес Україна» податку на додану вартість у розмірі 60 181 595,00 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунку сума пені, нарахована на бюджетну заборгованість, складає 10 984 111,64 грн, що не заперечується відповідачами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин має місце бездіяльність Офісу великих платників ДФС, яка спричинила затримку у бюджетному відшкодуванні узгодженої суми податку на додану вартість у сумі 60 181 595,00 грн.

Відтак, наявні підстави для стягнення пені у розмірі 10 984 111,64 грн. за несвоєчасне бюджетне відшкодування узгодженої суми податку на додану вартість у сумі 60 181 595 грн.

Верховним Судом України в постанові від 03.06.2014 у справі №21-131а14 висловлена правова позиція щодо застосування пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, з якою повністю узгоджується позиція в даній справі суду попередньої інстанції.

Посилання апелянта на те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено механізму відшкодування сум податку на додану вартість, включених до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та структуру такого реєстру колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не може нести будь-які негативні наслідки у разі відсутності такого механізму відшкодування як платник податків, який виконав усі вимоги для отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року (справа №826/7380/15) дійшла правового висновку, що за відсутності належного правого механізму відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного прав є стягнення з Державного бюджету України через відповідне ГУ ДКС України на користь платника податків заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

У даному випадку, право на бюджетне відшкодування є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11.09.1997 і відповідно до положень Конституції України є частиною національного законодавства.

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатись такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права в національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви №68385/10 та №71378/10, §35)).

Несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування податку на додану вартість порушило право позивача, зокрема на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, а саме: своєчасно і в повному обсязі і в порядку, визначеному законом, отримати це відшкодування із бюджету при відсутності з його боку порушень законодавчих актів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 810/1506/17.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо клопотання позивача про необхідність закриття апеляційного провадження з огляду на відсутність з 01.01.2021 Офіс великих платників податків ДПС не має адміністративної процесуальної правоздатності відповідного органу, тому не має повноважень на подання скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 № 893 (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком (у тому числі, Офіс ВПП ДПС).

Територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій

Згідно пункту 2 Постанови №893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Так, згідно з наказом Державної податкової служби України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 № 529 утворені як відокремлені підрозділи Державної податкової служби України територіальні органи згідно з переліком (додаток до цього наказу), серед яких Офісу ВПП ДПС немає. Натомість у переліку є Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

У свою чергу, Наказом Державної податкової служби України «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» від 24.12.2020 №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС своїх повноважень.

Тобто, на підставі наказу Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 на базі ліквідованого Офісу ВПП ДПС та його територіальних управлінь утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби нові управління по роботі з великими платниками податків.

Таким чином, Офіс ВПП ДПС з 01.01.2021 не здійснює повноваження та функції як контролюючий орган у сфері реалізації державної податкової політики.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалах, зокрема від 03.03.2021 у справі № 812/1306/17, та від 23.02.2021 у справі № 440/4388/18.

Разом з тим, відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі Офіс ВПП ДПС () з 22 жовтня 2020 року перебуває в стані припинення, про що свідчить запис №013086628.

При цьому, на час звернення до суду з даною апеляційною скаргою (18.01.2021) Офіс ВПП ДПС ліквідовано як юридичну особу не було.

У даному випадку, припинення повноважень з 01.01.2021 у сфері реалізації державної податкової політики не може свідчити про відсутність повноважень на звернення до суду у порядку статтей 55, 57 КАС України.

З огляду на вказане, підстави для закриття провадження згідно норм п. 2 частини першої статті 305 КАС України - відсутні.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіейчес Україна» про закриття апеляційного провадження у даній справі - відмовити.

Апеляційну скаргу Офісу великих платників Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук