Справа № 420/3964/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3964/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови від 23.02.2021 р. по ВП №64605947, вирішив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

І. Суть спору:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася позивач, ОСОБА_1 до відповідача Білгород-Дністровського міськрайонного відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якій просила:

-визнати протиправною та скасувати постанову Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2021 р. по ВП №64605947.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2021 р. по ВП №64605947 відкрито виконавче провадження по стягнення з позивача на користь держави виконавчий збір у розмірі 27670,00 грн.

Постановою державного виконавця від 24.02.2021 р. по виконавчому провадженню ВП №56002340 повернуто стягувачу виконавчий лист №495/342/15-ц, виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом 03.08.2015 р. без виконання на підставі ч.1 п.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про стягнення з позивача виконавчого збору за вказаним виконавчим провадженням 23.02.2021 р. було державним виконавцем виділено у окреме провадження №64605947.

Позивач зазначила, що заборгованість вказана в рішенні суду та виконавчому листі №495/342/15-ц, не стосується позивача в повному розмірі тому, що позивач не є боржником за кредитними зобов`язаннями перед АТ «Ощадбанк», а був лише майновим поручителем в межах вартості майна, переданого в іпотеку.

На думку позивача, стягнення виконавчого збору є неможливим, оскільки виконавчий документ фактично не виконаний та державний виконавець не вживав заходи примусового виконання.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам Конституції України та Законам України, а тому є протиправною та належить до скасування.

(б) Позиція Відповідача

31.03.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

На примусовому виконанні у Білгород-Дністровського міськрайонного відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Одеса) в період з 19.03.2018 р. по 24.02.2021 р. перебувало виконавче провадження ВП №56002340 з примусового виконання наказу №465/342/15-ц, виданого 03.08.2015 Білгород- Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про звернення за іпотечним договором, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 посвідченим 19.12.2007 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок під АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 3750 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів за ціною, визначеною на час продажу та зарахування коштів від реалізації для покриття заборгованості станом на 24.12.2014 р. за укладеним між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 договором відновленої кредитної ліній №1773 від 17.12.2007 р.

В процесі проведення виконавчих дій у порядку до вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП №56002340 від 30.09.2020.

24.02.2021 р. виконавче провадження №56002340 завершено у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто стягувач відмовився залишити за собою майно боржника нереалізоване під час виконання рішення за відсутності іншого майна на яке можливо звернути стягнення.

Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №56002340 від 30.09.2020 р. виведено в окреме виконавче провадження та зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Відповідач вважає, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №56002340 від 30.09.2020 р. винесена у відповідності до вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» та дії державного виконавця Відділу щодо винесення вищезазначеної постанови при проведенні виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП №56002340 не оскаржувались, то вищезазначена постанова вважається законною, а дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними.

Державний виконавець Відділу виніс постанову про виведення постанови про виконавчий збір в окреме провадження ВП №50355877 від 21.09.2018 р. та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №50355877 від 09.03.2016 виведено в окреме виконавче провадження та зареєстровано автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження №64605947 від 23.02.2021, державний виконавець керувався Законом України «Про виконавче провадження», Конституцією України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону .

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 22.03.2021 року суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ та призначив судове засідання на 01.04.2021 р.

01.04.2021 р. суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження відповідно до ч.9 с.205 КАС України.

IV. Обставини, встановлені судом

Так, суд встановив, що на примусовому виконанні у Білгород-Дністровського міськрайонного відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Одеса) в період з 19.03.2018 р. по 24.02.2021 р. перебувало виконавче провадження ВП №56002340 з примусового виконання наказу №465/342/15-ц, виданого 03.08.2015 Білгород- Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про звернення за іпотечним договором, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 посвідченим 19.12.2007 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок під АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 3750 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів за ціною, визначеною на час продажу та зарахування коштів від реалізації для покриття заборгованості станом на 24.12.2014 р. за укладеним між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 договором відновленої кредитної ліній №1773 від 17.12.2007 р.

В процесі проведення виконавчих дій у порядку до вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП №56002340 від 30.09.2020.

Майно боржника у виконавчому документі було описано й арештовано та передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ», згідно трьох протоколів електроні торги не відбулись.

До відділу надійшла заява стягувача 21944/31-31 від 03.09.2020 де повідомлялося, що АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» відмовляється від прийняття на баланс нереалізованого під час електронних торгів вищевказаного нерухомого майна, та просить винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі ч.1 п.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

24.02.2021 р. виконавче провадження №56002340 завершено у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто стягувач відмовився залишити за собою майно боржника нереалізоване під час виконання рішення за відсутності іншого майна на яке можливо звернути стягнення.

Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №56002340 від 30.09.2020 р. виведено в окреме виконавче провадження та зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Відповідач виніс постанову про виведення постанови про виконавчий збір в окреме провадження ВП №50355877 від 21.09.2018 р. та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №50355877 від 09.03.2016 виведено в окреме виконавче провадження та зареєстровано автоматизованій системі виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 24.02.2021 р. по виконавчому провадженню ВП №56002340 повернуто стягувачу виконавчий лист №495/342/15-ц, виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом 03.08.2015 р. без виконання на підставі ч.1 п.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про стягнення з позивача виконавчого збору за вказаним виконавчим провадженням 23.02.2021 р. було державним виконавцем виділено у окреме провадження №64605947.

V Джерела права та висновки суду.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 2 червня 2016 року (надалі - Закон № 1404-VIII).

За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди також є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. (частина 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частин 2, 4 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Статтею 27 Закону № 1404-VIII визначено виключний перелік підстав, з яких виконавчий збір не стягується.

Так, пунктами 1-6 частини п`ятої ст.27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується: - за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою ст.27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Наявності вищевказаних умов, з яких виконавчий збір не стягується, судом не встановлено.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у розмінні Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (надалі - Інструкції №512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

На підставі п.8 Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3,4,6 ч.1 ст.27 Закону №1404-УІІІ закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого ч.9 ст.27), 11, 14 і 15 ч.1 ст.39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Суд, встановив, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №56002340 від 30.09.2020 р. винесена у відповідності до вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» та дії державного виконавця Відділу щодо винесення вищезазначеної постанови при проведенні виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП №56002340 не оскаржувались, то вищезазначена постанова вважається законною, а дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними.

Позивач зазначив, що при винесені спірної постанови у відповідача не було підстав для стягнення виконавчого збору тому, що 24.02.2020 р. виконавче провадження №56002340 з примусового виконання вимог виконавчого листа №495/342/15-ц від 03.08.2015 повернуто стягувачу без виконання.

Суд зазначає, що відповідач виніс постанову про виведення постанови про виконавчий збір в окреме провадження ВП №50355877 від 21.09.2018 р. та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №50355877 від 09.03.2016 виведено в окреме виконавче провадження та зареєстровано автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження №64605947 від 23.02.2021, державний виконавець керувався Законом України «Про виконавче провадження», Конституцією України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону.

Посилання позивача на те, що правових підстав для стягнення з неї виконавчого збору не було, оскільки державний виконавець не вживав заходи примусового виконання рішення, не приймаються судом до уваги, оскільки стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з примусовим виконанням.

Повертаючись до обставин справи, суд зазначає, що в процесі проведення виконавчих дій у порядку до вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП №56002340 від 30.09.2020.

Майно боржника у виконавчому документі було описано й арештовано та передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ», згідно трьох протоколів електроні торги не відбулись.

До відділу надійшла заява стягувача 21944/31-31 від 03.09.2020 де повідомлялося, що АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» відмовляється від прийняття на баланс нереалізованого під час електронних торгів вищевказаного нерухомого майна, та просить винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі ч.1 п.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

24.02.2021 р. виконавче провадження №56002340 завершено у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто стягувач відмовився залишити за собою майно боржника нереалізоване під час виконання рішення за відсутності іншого майна на яке можливо звернути стягнення.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при здійсненні виконавчих дій.

Таким чином, огляду на вищевикладене суд робить висновок, що спірна постанова від 23.02.2021 р. по ВП №64605947 винесена відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження", а тому є правомірною та не належить до скасування.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд робить висновок, що позовні вимоги не обґрунтовані, та не належать до задоволення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Відповідно до ч.1 ст.272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої , статтями 286-288 цього Кодексу , набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.6 ст.287 КАС України рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення повного тексту рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

3. Позивач : ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач - Білгород-Дністровського міськрайонного відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області адреса:67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Миколаївська,30.

Суддя О.Я. Бойко

.