Справа № 219/523/21
Суддя: Фролова Н. М.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/523/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Дубаніної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника 3 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенанта ОСОБА_2 , Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить скасувати постанову СхРУ № 073623 від 16 січня 2021 року винесену начальником 3 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенантом Тур Валерієм Геннадійовичем, якою її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто за ч.1 ст. 204-2 КУпАП до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.; закрити провадження по адміністративному правопорушенню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначив, що постановою про накладення адміністративного стягнення СхРУ № 073623 винесеною 16.01.2021 року начальником 3 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенантом ОСОБА_2 , її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за те, що 16.01.2021 року о 01 годині 10 хв. під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Гоптівка» було виявлено її, громадянку України ОСОБА_1 , яка пояснила, що 15.01.2021 року перетнула державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску через державний кордон України «Маринівка», чим порушив вимоги п. 3 постанови КМУ № 815 від 17 липня 2019 року «Про затвердження порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з цих територій».

Вона не погоджується з даною постановою про накладання на неї адміністративного стягнення з наступних підстав та зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 222-1 КУпАП від імені органів Державної прикордонної служби Україні, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України. Однак, начальник 3 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенант ОСОБА_2 не є тією посадовою особою, яка мас право розглядати справу про адміністративне правопорушення і накладати адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Разом з тим, в постанові СхРУ № 073623 від 16 січня 2021 року відсутні документи, чи посилання на документи, що уповноважили цю посадову особу розглядати цю справу про адміністративне правопорушення та накладання на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Починаючи з 12.03.2020 року згідно постанови КМУ від 12.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» було введено карантин, також згідно постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» дію адаптивного карантину подовжено до 31 серпня 2020 року включно. Також згідно Закону України № 530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, направлених на попередження виникнення на попередження виникнення та розповсюдження короно вірусної інфекції (СОVID-19 )», яким карантин було визнано форс-мажорною обставиною.

Згідно постанови КМУ № 1056 від 18.12.2019 року «Про дію окремих положень міжнародних договорів України з Російською Федерацією» при виїзді з території України на територію Російської Федерації, вона повинна мати закордонний паспорт громадянина України.

На час розгляду 16.01.2021 року о 01 год. 10 хв. відносно неї постанови про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 статті 204-2 КУпАП та накладання на неї адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу усі КПВВ з боку тимчасово окупованої території України окремих районів Донецької області не працювали взагалі.

Згідно п. 3 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815, вбачається, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.

Згідно із ст. 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Зі змісту ст. 258 КУпАП вбачається, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених, зокрема, ст. 204-2 КУпАП (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду), якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.?

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення посадова особа відповідно до вимог ч. 3 ст.33, ст. 34, ст. 35 КУпАП повинна врахувати характер і тяжкість порушення, особу порушника, конкретні обставини вчинення порушення, зазначити докази на підтвердження складу правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема, повинна бути обґрунтованою, в ній має бути викладено обставини порушення, а також докази.

Згідно вимог КУпАП до порядку притягнення до адміністративної відповідальності, доказування наявності підстав для притягнення до відповідальності, а також наявність події та складу адміністративного правопорушення покладається на посадову особу.

Згідно приписів КАС України саме суб`єкт владних повноважень (відповідач) зобов`язаний довести наявність події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу та події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, вона не погоджується із зазначеною постановою винесеною начальником 3 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенантом Тур Валерієм Геннадійовичем СхРУ № 073623 від 16 січня 2021 року, бо вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та накладання адміністративного стягнення було проведено не уповноваженою та делегованою особою, також це адміністративне правопорушення було вчинено нею з крайньої необхідності та наявність малозначності адміністративного правопорушення та постанову СхРУ № 073623 від 16 січня 2021 року необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуваннями обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків посадової особи фактичним обставинам справи, порушення норм матеріально чи процесуального права.

Також в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в її діях адміністративного правопорушення передбаченого частини 1 статті 204-2 КУпАП. Зокрема, відповідачем по справі не надано жодних доказів того, що вона перетнула державний кордон України саме в той спосіб та в тому місяці, які вказані в оскаржувальній постанові. Разом з тим, постанова яка складена відносно позивача не містить доказів підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, тому ця постанова є не обгрунтованою, а сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності (таку ж позицію висловив Верховний Суд України в Постанові від 15 травня 2019 року, справа № 537/2088/17). Таким чином, факт вчинення нею вказаного правопорушення є недоведеним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача. Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів скоєння позивачем правопорушення саме за тих обставин, які вказані в оскаржуваній постанові, вона вважає не доведеним ту подію правопорушення, яка вказана у оскаржуваній постанові.

Ухвалою судді від 27.01.2021 року позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків протягом десяти днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали, які він усунув вчасно. Ухвалою судді від 12.02.2021 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання дійсного адміністративного позову; відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 14 годину 00 хвилин 22 лютого 2021 року. Залучено в якості співвідповідача до участі у справі - Харківський прикордонний загін східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі начальник 3 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенант ОСОБА_2 та представник Харківського прикордонного загону східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, відзиву проти позову чи відкладення розгляду справи не подали.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що згідно з копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого 13.04.1999 року Єнакіївським МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Єнакієве Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення СхРУ № 073623, складеної 16.01.2021 року начальником 3 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенантом ОСОБА_2 , вбачається, що 16.01.2021 року о 01 годині 10 хвилин, в пункті пропуску «Гоптівка», на в`їзд в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» була виявлена гр. України ОСОБА_1 , яка пояснила, що вона виїхала до тимчасово окупованої території 23.01.2020 року через КПВВ «Майорське», а 15.01.2021 року перетнула державний кордон з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Маринівка». Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушила вимоги статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 р. Порушила порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Прийнято по справі рішення: визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-2 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн (а.с.6).

Стаття ст. 283 КУпАП чітко визначає, що повинна містити постанова про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу та події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 6, п. 7, розділу IV Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, розгляд справ про адміністративні правопорушення, зареєстрованої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року № 898 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2018 року № 1046), постанова підписується посадовою особою, уповноваженою розглядати справи про адміністративні правопорушення, та скріплюється (за наявності) печаткою відповідного органу (підрозділу) охорони державного кордону. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи, про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року К 9 по справі № 215/5304/16-а (2-а/215/47/17) притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчинення нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених статтями 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях.

28 листопада 2019 набрав чинності Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17липня 2019 року № 815.

За положенням Порядку № 815, в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Контрольні пункти функціонують без вихідних, цілодобово. Пропуск осіб, транспортних засобів та товарів через такі пункти здійснюється відповідно до режиму їх функціонування, встановленого Командувачем об`єднаних сил. Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону. Рух автомобільного транспорту в межах контрольованої території від контрольних пунктів до лінії розмежування та у зворотному напрямку здійснюється лише дорожніми коридорами (автомобільними). Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено. Об`їзні шляхи навколо дорожніх коридорів (автомобільних та на залізничному транспорті) за рішенням Командувача об`єднаних сил ліквідуються (перекриваються).

За рішенням Командувача об`єднаних сил у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у випадках, передбачених законодавством, можуть встановлюватися додаткові обмеження та/або заборони переміщення осіб, не залучених до проведення таких заходів, транспортних засобів та товарів. Виконання законних вимог уповноважених службових осіб військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, яких залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та які здійснюють контроль в`їзду/виїзду, є обов`язковим для всіх осіб, які в`їжджають на тимчасово окуповані території та виїжджають з таких територій.

Отже, об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 204-2 ч. 1 КУпАП, є порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Крім того, особа підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.

З пункту 2 Порядку № 815 вбачається, що контрольний пункт в`їзду/виїзду це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій.

Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що положення Порядку № 815 визначають правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, на позивача накладено стягнення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за перетинання державного кордону через непрацюючий пункт пропуску «Маринівка».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний кордон України», державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 9 цього Закону, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Стаття 35 Закону України «Про державний кордон України» передбачає, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Зокрема, стаття 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а саме: перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Таким чином, незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.

Таким чином, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення. (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1).

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Згідно ч. 1 ст. 258 КУпАП «Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається».

Однак позивач оспорює зазначене порушення і адміністративне стягнення, яке накладається.

За змістом ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд звертає увагу, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять посилання на належні докази підтвердження неправомірного перетину державного кордону України з тимчасово-окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово-непрацюючий пункт пропуску «Маринівка», або будь-яких інших доказів матеріали справи також не містять. Сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів.

Враховуючи викладене, оскільки постанова винесене з порушенням прав позивача та вимог закону, а в діях позивача відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню, тож в цій частині позов підлягає задоволенню.

Водночас статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня частина перша статті 204-2 ч.1 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених статтею 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, у суду відсутні повноваження щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 20, 242-246, 255, 257-263, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Постанову Начальника 3 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенанта ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення СхРУ № 073623 від 16.01.2021 року, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, - скасувати.

В іншій частині позовних вимог, -відмовити.

Апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано до Першого апеляційного адміністративного суду або через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: начальник 3 групи іпк віпс (тип А) впс «Дергачі» лейтенанта ОСОБА_2 , адреса знаходження: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Харківський прикордонний загын Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, адреса знаходження: м.Харків, вул.Клочковська, 228.

Суддя Н.М. Фролова