Справа № 460/7632/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду
31 березня 2021 року м. Рівне №460/7632/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши матеріалами по адміністративній справі за позовом
ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )
про стягнення заборгованості за отримане грошове забезпечення,
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 18.05.2018 по 18.10.2019 відповідач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у цей же період перебував на всіх видах забезпечення зазначеного державного органу. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.05.2018 № 201-ос ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення. В подальшому, наказом начальника Луцького прикордонного загону від 29.12.2018 № 634-ос відповідача звільнено з військової служби за контрактом (через службову невідповідність) та виключено зі списків військовослужбовців за контрактом, переведено на становище військовослужбовця строкової військової служби. Вказаним наказом з відповідача визначено стягнути одноразову грошову допомогу після укладення з ним першого контракту та премію не виплачувати. Також, відповідачу виплачено грошове забезпечення за період з 29 по 31 грудня 2018 року та премію в повному обсязі за січень 2018 року. Водночас, дані кошти не підлягали виплаті, у зв`язку зі звільненням відповідача з військової служби через службову невідповідність. За таких обставин, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити повністю(а.с.1-11).
Ухвалою суду від 19.10.2020 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 17.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Однак, під час розгляду справи, після відкриття провадження в адміністративній справі, судом виявлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Разом зі позовною заявою позивач подано заяву про поновлення строку звернення до суду, де вказав, що з метою досудового врегулювання спору відповідачу було запропоновано відшкодувати існуючу заборгованість в добровільному порядку в строк до 25.10.2019, шляхом особистого вручення листа 22.10.2019. Однак, відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплатив. Відтак, 26.12.2019 позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за отримане грошове забезпечення. Ухвалою суду від 18.05.2020 закрито провадження у цивільній справі та зазначено, що даний позов підлягає розгляду в адміністративному суді. Позивач вказує про помилковість визнання підсудності спору, у зв`язку з чим і пропущений строк звернення до суду. За таких обставин, Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України просив суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, строк в три місяці визнано законодавцем достатнім для того, щоб суб`єкт владних повноважень, який вважає, що його права, свободи чи інтереси порушено, визначився, чи буде він звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.
Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа Каменівська проти України), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відтак, в даному випадку застосуванню підлягає саме ч.5 ст.122 КАС України, яка визначає місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Правові висновки подібного характеру наведені у п. 34 постанови Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №360/917/19, де вказано, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Тобто, відшкодування заборгованість за отримане грошове забезпечення та за одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту, нерозривно пов`язане із проходженням особою публічної служби.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2018 згідно з наказом начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України №634-ос «По особовому складу» сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків військовослужбовців за контрактом.
Водночас, відповідач лише 26.12.2019 звернувся в порядку цивільного судочинства до Луцького міськрайонного суду Волинської області щодо стягнення заборгованості.
Враховуючи те, що підстави, які зумовили звернення позивача з даним позовом виникли у день ознайомлення (22.10.2019) відповідача з відповідним розрахунком, то фактичне звернення з адміністративним позовом відбулось з порушенням строків, визначених ч.5 ст.122 КАС України.
Відтак, позовна заява направлена до суду 09.10.2020, тобто, з пропущенням встановленого місячного строку для звернення до суду.
У поданій заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказує, що основною причиною такого пропуску є його помилкове звернення до Луцького міськрайонного суду Волинської області, ухвалою якого від 18.05.2020 закрито провадження у цивільній справі та зазначено, що даний позов підлягає розгляду в адміністративному суді.
Окрім цього, посилання позивача на вжиття заходів досудового порядку вирішення спору до звернення з адміністративним позовом, є також безпідставними, оскільки позивачем не доведено можливості вжиття заходів досудового порядку вирішення спору у випадку відшкодування заборгованості за отримане грошове забезпечення та за одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту.
Приписами частини другої статті 123 КАС України визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Наведене у своїй сукупності дає суду підстави для висновку, що у даній справі позивач повинен був вчасно звернутися до суду з відповідним позовом у вказані строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, оскільки факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і вказані ним підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними, то суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.
Керуючись статтями 240, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отримане грошове забезпечення, - залишити без розгляду.
Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу суду складено 31 березня 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля