Справа № 200/8559/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року справа № 200/8559/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., за участю секретаря судового засідання Харечко О.П., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Богуцької В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 200/8559/20-а (головуючий суддя І інстанції Голуб В.А.), складене у повному обсязі 21 грудня 2020 року у м. Слов`янську Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу від 12 серпня 2020 року № 2993/к, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) «Про звільнення ОСОБА_1 » від 12 серпня 2020 року № 2993/к; поновити її на посаді завідувача сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Донецькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків); стягнути зі відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу (а.с. 1-12 т. 1).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) «Про звільнення ОСОБА_3 » від 12 серпня 2020 року № 2993/к. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Донецькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 18 серпня 2020 року. В решті заявлених позовних вимог відмовлено (а.с. 149-155 т.1).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у їх задоволені у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивача на посаду завідувача сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Донецькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги було призначено тимчасово на період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 , до дня її фактичного виходу.

Підставою та обставинами, які зумовили видання вказаного наказу, який на даний момент оскаржується у суді, були наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24 липня 2020 року № 2774/к «Про вихід з відпустки ОСОБА_2 » та намір вказаної особи приступити до своїх службових обов`язків після виходу з декретної відпустки, який вона й реалізувала.

Відповідач звертає увагу, що відповідно до приписів чинного законодавства, останнім робочим днем позивачки на посаді завідувача сектору судової роботи та міжнародного співробітництва відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) був день, який передував виходу на роботу з відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 , а аж ніяк не той, коли ОСОБА_1 виходила з лікарняного.

Зауважив, що ОСОБА_1 було призначено на строкову посаду, закінчення перебування на якій пов`язано з відповідною подією, а тому у роботодавця був відсутній обов`язок переведення її без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі (а.с.208-219 т.1).

Крім того, третя особа - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у їх задоволені у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що державний службовець, призначений на посаду на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, звільняється з посади в останній робочий день перед виходом на служби тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніше як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Зазначає, що перебування позивача на лікарняному не має правового значення, оскільки трудові відносини є строковими (а.с. 4-15 т.2)

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2021 року залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 (а.с. 29 т.2).

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, наполягала на правомірності висновків суду першої інстанції.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-18 т.1), місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 (а.с.19 т.1).

Позивач працювала в органах юстиції Донецької області у період з 30 серпня 2013 року по 27 грудня 2019 року, про що свідчать відомості у її трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 30 серпня 2013 року (а.с.22-33 т.1).

З 15 січня 2018 року позивача призначено тимчасово на період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 , до дня її фактичного виходу на посаду начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.27 т. 1).

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 27 грудня 2019 року № 461/к ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Донецькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), тимчасово, на період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 , до дня її фактичного виходу, в порядку переведення (а.с.20 т.1).

21 липня 2020 року ОСОБА_2 подала заяву, відповідно до такої просила вважати її такою, що приступила до виконання службових обов`язків з 18 серпня 2020 року (а.с.108 т.1).

24 липня 2020 року Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) прийнято наказ № 2774/к «Про вихід з відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 », відповідно до якого ОСОБА_2 вважається такою, що приступила до виконання службових обов`язків з 18 серпня 2020 року (а.с.109 т.1).

Листом від 03 серпня 2020 року № 10.3-16-140/СЗ позивача повідомлено, що трудові відносини з нею будуть припинені 17 серпня 2020 року, у зв`язку з виходом на роботу завідувача сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Донецькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_2 після відпустки для догляду за дитиною, згідно поданої нею заяви (а.с.34 т.1).

На вказаний лист ОСОБА_1 надіслала на адресу ім`я Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідь від 03 серпня 2020 року № 25/Зп/09.1, з якої вбачається, що позивачка просила вирішити питання щодо переведення її 18 серпня 2020 року на посаду завідувача сектору документування у Донецькій області відділу організаційної роботи, документування та контролю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.35 т.1).

Листом від 07 серпня 2020 року № 21310/25/ЗП/09.1/10.3 відповідач повідомив, що відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05 серпня 2020 року № 2920/к «Про добір осіб на вакантні посади державної служби» на вакантну посаду завідувача сектору документування у Донецькій області відділу організаційної роботи, документування та контролю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) оголошено добір, а тому вирішити питання щодо переведення позивачки на зазначену посаду не вбачається можливим (а.с.36 т.1).

В подальшому позивача спрямувала на ім`я начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заяву, відповідно до якої просила надати їй невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки та відпустку за вислугу років з 17 серпня 2020 року (а.с.37).

Однак, листом від 14 серпня 2020 року № 21990/28/Зп/09.1/10.1 відповідач повідомив, що у разі звернення працівника до роботодавця із заявою про реалізацію права на відпустку із подальшим припиненням строкового трудового договору і тривалість цієї відпустку (повністю або частково) перевищує строк дії трудового договору, керівник установи може й відмовити у задоволенні такого прохання, у зв`язку з чим, це право, а не обов`язок керівника (а.с.38-40 т.1).

Наказом відповідача від 12 серпня 2020 року № 2993/к позивача звільнено з займаної посади 17 серпня 2020 року у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду, з припиненням державної служби. Підставою для видання вказаного наказу слугував наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24 липня 2020 року № 2774/к «Про вихід з відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 » (а.с.21 т.1).

17 серпня 2020 року з позивачем проведено остаточний розрахунок при звільненні, відповідно до розрахункового листка, який був направлений поштою на адресу ОСОБА_1 (а.с.41-43 т.1).

Крім того, листом від 18 серпня 2020 року № 19485/10.3-16/20 відповідач повідомив позивача про необхідність в одержанні трудової книжки, яка знаходиться у відділі організації роботи та розвитку персоналу у Донецькій області Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). У вказаному листі визначено право працівника щодо отримання трудової книжки поштою. Задля цього позивачці запропоновано надіслати заяву з зазначенням поштової адреси на території України, на яку необхідно буде направити трудову книжку. Також роз`яснено, що трудову книжку позивачка може отримати за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.44-45 т.1).

31 серпня 2020 року позивач надіслала на ім`я начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) листок непрацездатності № 903785 і заяву, відповідно до якої просила внести зміни у наказ відповідача від 12 серпня 2020 року № 2993/к в частині визначення дати її звільнення у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному у період з 17 серпня 2020 року по 28 серпня 2020 року (а.с.46-47 т.1).

02 вересня 2020 року відповідач надіслав на адресу позивача лист № 23439/56909/23/20Д/10.3, згідно з яким останню повідомлено, що у зв`язку з тим, що положеннями статті 85 Закону України «Про державну службу» не встановлено обмежень для суб`єкта призначення щодо заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, у Східного управління відсутні правові підстави для зміни дати звільнення ОСОБА_1 з посади шляхом внесення змін до наказу від 12 серпня 2020 року № 2993/к. Одночасно повідомлено, що наказ від 12 серпня 2020 року № 2993/к "Про звільнення ОСОБА_1 " 14 серпня 2020 року надісланий позивачу на електронну пошту та 17 серпня 2020 року на телефонний номер у мобільному додатку Viber та Telegram. Листом від 18 серпня 2020 року № 19485/10.3-16/20, який був надісланий поштою та на електронну адресу позивача повідомлено про необхідність одержання трудової книжки (а.с.48-50 т.1).

Не погодившись із наказом відповідача «Про звільнення ОСОБА_3 » від 12 серпня 2020 року № 2993/к, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача протиправно звільнили з посади в період тимчасової непрацездатності.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 23 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Підстави припинення державної служби визначені у ст. 83 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до вказаної статті, державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Припинення державної служби у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби визначено ст. 85 Закону України "Про державну службу".

Так, ч. 1 вказаної статті передбачено, що у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Підставою припинення трудового договору є, серед іншого, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Колегія суддів зазначає, що, шляхом подання заяви про призначення на тимчасову посаду (на період відпустки основного працівника ОСОБА_2 ), позивач надала свою згоду на відповідний строк роботи та усвідомлювала наслідок такої згоди, а саме, припинення трудових відносин після закінчення цього строку.

З аналізу норм законодавства вбачається, що у разі звільнення працівника з тимчасової посади на умовах строкового договору працівник не повинен подавати заяву про звільнення, а роботодавець не зобов`язаний попереджати його про звільнення, оскільки під час прийняття на роботу працівник давав згоду на укладення саме строкового трудового договору. Звільнення у зв`язку з закінченням терміну трудового договору проводиться напередодні дня виходу на роботу основного працівника.

При цьому, законодавець встановлює обов`язок роботодавця працевлаштувати лише певні категорії працівників, перелік яких закріплено ст.184 КЗпП України (вагітних жінок і жінок, котрі мають дітей у віці до 3 років (або до 6 років, якщо дитина за медичним висновком вимагає домашнього догляду), самотніх матерів при наявності дитини у віці до 14 років або дитини-інваліда) до яких позивач не належить.

Відтак, позивача звільнено з займаної посади відповідачем правомірно, у зв`язку з закінченням дії строкового договору, при цьому, перебування позивача на лікарняному жодним чином не нівелює закінчення дії строкового договору з моменту виходу працівника, призначеного на посаду постійно, на роботу.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах ВС від 26.12.2018 року у справі № 640/498/17 та від 31.10.2018 року у справі № 761/27037/17.

Враховуючи вищевикладене, змістовність апеляційних скарг та підтвердження їх доводів при розгляді справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 200/8559/20-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу від 12 серпня 2020 року № 2993/к, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також визнання дій протиправними відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 29 березня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

Т.Г. Гаврищук