Справа № 640/20410/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 березня 2021 року
м. Київ
справа № 640/20410/19
адміністративне провадження № К/9901/8988/21
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року в справі №640/20410/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 55 днів відпустки в сумі 125 195, 60 грн.
- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора в частині умисного не пересилання особової справи звільненого з військової служби у запас військовослужбовця ОСОБА_1 до військового комісаріату, згідно з наказом Міністра оборони України від 13 квітня 2017 року №250 (по особовому складу), з урахуванням змін внесених наказом Міністра оборони України від 04.10.2017 року №703.
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14 квітня 2017 року по 31січня 2020 року включно у сумі 1 367 078,30 грн.
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора () нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди військовослужбовцям військових прокуратур про участь в антитерористичній операції.
09 липня 2020 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року, позов задоволено частково.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора () виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані 55 днів відпустки в сумі 125 195, 60 грн.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора () виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14 квітня 2017 року по 09 липня 2020 року включно у сумі 1 512 659,40 грн.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора () виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди військовослужбовцям військових прокуратур про участь в антитерористичній операції.
В іншій частині позову відмовлено.
На вказані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду Офіс Генерального прокурора подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 15 березня 2021 року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
У цій касаційній скарзі позивач посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження відповідач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваних рішень допущено неправильне застосування норм матеріального права (статті 58 Конституції України, частини другої статті 233 КЗпП України, статті 2 Закону України «Про оплату праці», статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 3 розд. XXXI Порядку № 260, пунктів 37.5, 37.6, 37.9, 37.10 Інструкції №260, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24) та порушення норм процесуального права (частини п`ятої статті 122, частини четвертої статті 246, пункту 3 частини першої статті 322 КАС України).
Судом установлено, що подана Офісом Генерального прокурора касаційна скарга є аналогічною за змістом попередньо поданій касаційній скарзі, яка ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А. повернута особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За висновком Верховного Суду, викладеного в зазначеній ухвалі, скаржником наведено в касаційній скарзі, які саме норми матеріального та процесуального права неправильно застосовані судами при постановленні судових рішень. Проте, не зазначено постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях.
Враховуючи, що у цій касаційній скарзі відповідач посилається на ті ж підстави та мотиви касаційного оскарження судового рішення, яким вже надавалася оцінка Верховним Судом в ухвалі від 16 лютого 2021 року, а отже заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Крім того, у касаційній скарзі відповідач також покликається на постанови Верховного Суду України від 04 листопада 2014 року у справі №21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі №21-32а15, постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16. При цьому, скаржник акцентує увагу на витягах із зазначених постанов Верховного Суду, зокрема релевантних джерелах права, які застосовано судом касаційної інстанції у конкретній справі за конкретних обставин та не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справах №21-473а14, №21-32а15, №910/4518/16 є подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції.
Суд визнає, що посилання скаржника виключно на рішення Верховного Суду із зазначенням того, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови, самі по собі не доводять не врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, подібність яких також не доведено у цій касаційній скарзі.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення позивачем підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відповідач покликаючись на постанови Верховного Суду не навів обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у зазначених відповідачем справах є подібними, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року в справі №640/20410/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова