Справа № 2340/4758/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4758/18
УХВАЛА

30 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Кузьменка В. В., суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М., перевіривши матеріали апеляційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2019.

Враховуючи подання апелянтом скарги вдруге з пропуском строку на апеляційне оскарження, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2019 апеляційну скаргу залишено без руху. Зазначено, що недоліки апеляційної скарги можуть бути усунуті шляхом подання суду апеляційної інстанції обґрунтованого клопотання щодо пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2021 подану Офісом великих платників податків ДПС апеляційну скаргу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 та з урахуванням статті 298 КАС України, повернув особі, яка її подала.

Постановою Верховного суду від 18.03.2021 касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС задоволено частково. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №2340/4758/18 скасовано, а справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

При цьому, зазначено, що Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.01.2020, подану відповідачем апеляційну скаргу, повернув особі, яка її подала, тоді як імперативний припис п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України передбачає у такому випадку постановлення ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Як зазначалося вище та убачається з матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2019 апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 залишено без руху.

При цьому, суд виходив з того, що апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 296 КАС України у зв`язку з тим, що подана з пропуском, визначеного статтею 295 цього ж Кодексу, строку на апеляційне оскарження, а наведені особою у клопотанні про поновлення такого строку підстави не можуть бути визнані судом поважними. Запропоновано скаржнику у десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали звернутися до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням у ній інших поважних причини його пропуску з долученням відповідних доказів.

Контролюючий орган, у клопотанні про поновлення пропущеного строку, не навів поважних причин його пропуску, які могли б бути визнані судом поважними.

Саме по собі звернення до суду в межах встановленого строку із апеляційною скаргою, яка була повернута судом, не є достатньою і безумовною підставою для визнання поважними причин пропуску строку апеляційного оскарження при зверненні з повторною апеляційною скаргою до закінчення річного строку.

Належними доказами поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження є докази, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій податкового органу, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, які б свідчили, що податковий орган дійсно бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження у даній справі у найкоротші строки.

В той же час, як встановлено, відповідачем до апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не додано доказів, наприклад, які б підтверджували відсутність коштів на рахунку апелянта починаючи з моменту виникнення права на апеляційне оскарження до моменту повторного звернення до суду; вжиття заходів, спрямованих на виконання вимог ухвали суду про залишення скарги без руху в установлений строк, а також на отримання коштів для сплати судового збору; відновлення можливості сплатити судовий збір саме 26.11.2019; звернення до суду із повторною апеляційною скаргою невідкладно після отримання платіжного доручення про сплату судового збору.

Обґрунтованих доводів, які б давали підстави вважати, що строк починаючи з 22.03.2019 по 02.05.2019 (залишення без руху вперше поданої апеляційної скарги до її повернення заявнику) був недостатнім для виконання процедур, визначених Порядком казначейського обслуговування місцевих бюджетів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 №938, для сплати судового збору, скаржником також не надано.

Судовий збір за подання апеляційної скарги був сплачений 21.11.2019, а повторна апеляційна скарга подана до суду відповідачем лише 06.12.2019. Втім про обставини, які перешкоджали подати повторну апеляційну скаргу невідкладно після сплати судового збору, відповідач суду не повідомив.

Таким чином, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є необґрунтованими, а причини пропуску такого строку - неповажними.

Згідно реєстру згрупованих поштових відправлень за 23.12.2019 копію ухвали направлено апелянту за адресою вказаною в апеляційній скарзі.

Згідно даних відстеження поштових відправлень на сайті Укрпошта (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), апелянтом отримано копію вказаної ухвали 26.12.2019. Крім того, під час касаційного розгляду Офісом ВПП не заперечувався факт отримання ухвали суду апеляційної інстанції від 19.12.2019.

Таким чином, у суду відсутні сумніви що апелянтом отримано вимогу суду викладену в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху.

На виконання ухвали суду апелянтом не надіслано відповідних документів, хоча судом було надано максимальний строк відповідно до норм процесуального законодавства для усунення вказаних недоліків.

Повернення вперше поданої апеляційної скарги, відсутність фінансування державного органу чи несвоєчасна сплата судового збору не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Крім того, колегія враховує, що особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є підставою для поновлення строку апеляційного оскарження.

Питання про сплату судового збору державними органами, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору, врегульовано пунктом 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 №484-VIII, в якому покладено обов`язок щодо забезпечення відповідного фінансування державних органів на Кабінет Міністрів України.

Зазначені апелянтом причини пропуску строку на оскарження рішення суд визнав неповажними, однак, будь-яких інших причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали вчасно подати апеляційну скаргу до суду, та які б могли бути визнані поважними апелянтом не наведено.

Колегія суддів зазначає, що підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження та продовження строку для усунення недоліків скарги не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Отже, неналежна організація трудового процесу з боку відповідальних осіб, а так само відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивними причинами, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такими причинами є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку.

Відповідач, який діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних чи фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо забезпечення неухильного виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, а також сплати судового збору.

Передбачена законом можливість повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, передбачає, в тому числі, і дотримання процесуальних строків.

Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Невиконання вимог щодо сплати судового збору при поданні апеляційної скарги, що зумовило повернення вперше поданої апеляційної скарги, не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №812/578/18.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зазначені в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2019 недоліки апеляційної скарги щодо обґрунтування причин пропуску строку подання скарги - не усунуті, однак, минуло достатньо часу з моменту постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Колегія суддів також враховує висновок Європейського суду з прав людини, викладений в рішенні від 18.10.2005 р. у справі «МШ «Голуб» проти України», відповідно до якого, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 299 КАС України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Вищевикладене перешкоджає прийняттю апеляційної скарги до провадження суду апеляційної інстанції, а відтак необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 169, 298, 299, ч. 2 ст. 321, ч. 2 ст. 325, ст.ст. 328-331 КАС України, -

У Х В А Л И Л А :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко