Справа № 440/8091/20
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 р.Справа № 440/8091/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 (головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова) по справі № 440/8091/20

за позовом ОСОБА_1

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд",

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. про відкриття виконавчого провадження №62558971 від 14.07.2020; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62558971 від 14.07.2020; про стягнення основної винагороди по виконавчому провадженню №62558971 від 14.07.2020; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.07.2020 по виконавчому провадженню №62558971;

- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клітченко О.А. про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020, прийняту у виконавчому провадженні №62558971, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.07.2020, прийняту у виконавчому провадженні №62558971, про розмір стягнення основної винагороди від 14.07.2020, прийняту у виконавчому провадженні №62558971, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.07.2020, прийняту у виконавчому провадженні №62558971.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клітченко О.А. на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.12.2020 по справі № 460/3537/20, зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що у виконавчому написі приватного нотаріусу вказано місце проживання боржника у місті Київ, тобто виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва; чинною редакцією Закону України Про виконавче провадження не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття провадження.

Також, зазначає, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята в межах чинного законодавства, тому відсутні підстави для скасування інших постанов, прийнятих в межах вказаного провадження.

Крім того, не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення витрат, понесених позивачем на правову допомогу у повному обсязі, оскільки вважає, що заявлена сума судових витрат є завищеною, не співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд»» (далі третя особа) не надало відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 03.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. видано виконавчий напис про звернення стягнення з боржника: ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 34 980,00 грн (а.с. 18).

У виконавчому написі зазначені адреса реєстрації боржника АДРЕСА_1 , та адреса проживання - АДРЕСА_2 .

Виконавчий напис стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. (а.с. 15).

В заяві стягувач просив відкрити виконавче провадження за місцем проживання (перебування) боржника АДРЕСА_2 .

14.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62558971 з виконання виконавчого напису № 5044 від 03.07.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість в розмірі 34 980,00 грн (а.с. 1).

У вказаному виконавчому провадженні 14.07.2020 відповідачем винесено постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 17.07.2020 прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) (а.с. 20, 58, зв. б. а.с. 59-60).

Позивач, не погоджуючись з постановами відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

При цьому, задовольняючи заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що витрати є документально підтвердженими, а тому підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIIІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон № 1403-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ).

Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VІІІ передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 3, б статті 25 Закону № 1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Зі змісту наведеної норми убачається, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1404-VІІІ виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VІІІ).

При цьому, відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 6 цієї статті фізична особа може мати кілька місць проживання.

За визначенням ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон № 1382-IV) місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; < >.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання (пункт 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207).

Згідно із п. 7 цих Правил реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України від 02.09.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон № 3425-XII) та іншими актами законодавства (частина 1 статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Підпунктами 5.1, 5.2 пункту 5 «Викладення виконавчого напису» глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій установлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість (підпункт 5.1).

Отже, з огляду на викладене, Закон України "Про виконавче провадження" визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. В протилежному випадку - виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 08.04.2020 по справі №804/6996/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до паспортних даних зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 9). Позивач зазначає, що ніколи не проживав в м. Києві та не мав і немає там жодного майна, в той час як відповідачем не надано доказів протилежного.

Крім того, ОСОБА_1 отримує дохід від Військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 20), про що свідчить інформація, отримана відповідачем в ході вчинення виконавчих дій у рамках ВП №62558971.

В спірних постановах відповідача зазначено, що адресою боржника є АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що жодних даних, які посвідчують визначене приватним нотаріусом у виконавчому написі про те, що місцем проживання/перебування позивача є квартира АДРЕСА_5 судам першої та апеляційної інстанції не надано.

Крім того ні суду першої ні апеляційної інстанції не надано, доказів, які б посвідчували факт знаходження майна, у тому числі банківських рахунків ОСОБА_1 у межах виконавчого округу м. Києва, а також доказів з`ясування з достовірних джерел інформації про місце проживання та наявність боржника у відповідному виконавчому окрузі.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що у своїй сукупності свідчили б про наявність визначених законом підстав для відкриття виконавчого провадження № 62558971 у межах виконавчого округу міста Києва.

Частиною 5 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у даному випадку (за наявності двох адрес, одна із яких знаходиться в іншому виконавчому окрузі), приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження без з`ясування питання дійсного місця проживання/перебування боржника ОСОБА_1 , приватний виконавець свідомо не виключає можливості порушення ним приписів ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII. В свою чергу, таке рішення не відповідає критерію законності, визначеному ч. 2 ст. 2 КАС України.

Водночас, Законом України "Про виконавче провадження" саме на виконавця покладено обов`язок встановити чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконанням, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, питання з`ясування місця проживання боржника та/або місця розташування його майна передує відкриттю виконавчого провадження та має вирішальне значення для вирішення питання про те чи дотримано порядок пред`явлення виконавчого листа до виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування постанови приватного виконавця, оскільки остання прийнята із порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.

Враховуючи, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. протиправно відкрито виконавче провадження № 62558971, тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62558971 від 14.07.2020; про стягнення основної винагороди по виконавчому провадженню №62558971 від 14.07.2020; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.07.2020, які винесені відповідачем як похідні від вказаних дій, щодо яких суд дійшов до висновку про протиправність останніх, є протиправними та підлягають скасуванню.

При розгляді справи судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладеній в постановах від 30.04.2020 по справі № 580/3311/19, від 29.01.2021 по справі № 160/12729/19.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 09.12.2020 по справі № 460/3537/20 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в цій постанові Верховний Суд не вирішив спір по суті, а направив справу на новий розгляд для з`ясування правомірності прийняття постанов приватного виконавця.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 10 500, грн. які були стягнуті судом з відповідача на його користь.

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 надано до суду першої інстанції договір про надання правової допомоги від 10.10.2020, укладеного з адвокатом Гиря А.В, акт виконаних робіт від 14.01.2021, квитанцію № 1 від 14.01.2021 про оплату правничої допомоги на суму 10 500,00 грн (а.с. 24, 76).

Згідно з п.п. 4.2 Договору про надання правової допомоги від 10.10.2020 гонорар адвоката визначається обсягом виконаної роботи та погоджується сторонами окремо на підставі складених додатків до цього Договору, а також Актів виконаних робіт (наданих послуг). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір або погодинна оплата) встановлюється в залежності від виду послуг, що був наданий.

Відповідно до п.п. 4.1 на визначення розміру гонорару Адвокату впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Адвокатом в межах вказаного договору надавались наступні послуги позивачу:

зі складання та направлення поштою :

- адвокатських запитів № 10/12/20 та № 22/12/20 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. від 10.12.2020 та до Військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2020, по 1 000,00 грн. за кожний

- адміністративного позову, формування додатків до нього 5 год. 5000,00 грн:

- клопотання про витребування доказів, одночасно з поданням позову 1 год. 1000,00 грн;

- заяви про забезпечення позову, одночасно з поданням позову 1 год. 1000,00 грн;

- ознайомлення з матеріалами справи № 440/8091/20 в Полтавському окружному адміністративному суді 500,00 грн;

- клопотання про застосування заходів процесуального примусу до відповідача у зв`язку з невиконанням ухвали суду від 05.01.2021 1 год. 1000,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 14.01.2021 (а.с. 76).

Позивачем сплачено адвокату кошти у загальній сумі 10 500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 14.01.2021 (зв. б. а.с. 76).

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, суд першої інстанції вважав, що оскільки вони документально підтверджені, тому підлягають відшкодуванню.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц.

Колегія суддів зазначає, що у відзиві на позов відповідачем заявлялось клопотання про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки останній вважав, що вони не є підтвердженими, яке не враховано судом при вирішенні справи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що розмір витрат зі складання адвокатських запитів, клопотань є не співмірним зі складністю справи, завищеним.

Так, загальна вартість за надання цих послуг складає 5 000, грн.

З матеріалів справи вбачається, що обидва запити від 10.12.2020 та від 22.12.2020 складені в обсязі текстового формату не більше ніж пів сторінки А4, з їх змісту вбачається, що вони стосуються витребування оскаржуваних постанов. Зазначене свідчить, що для складання зазначених запитів адвокатом не прикладалося значних професійних зусиль та навичок.

Підготовка клопотання про витребування доказів та про застосування заходів процесуального примусу також не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та зусиль, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що сума витрат на послуги адвоката з підготовки вказаних документів є надмірною, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, обсягу фактично наданих послуг та їх складності, а також є необґрунтованою, оскільки вони за обсягом є незначними та на складання яких не потребується значної кількості часу.

Щодо складання заяви про забезпечення позову, колегія суддів зазначає, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2021 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 440/8091/20, з огляду на що в силу ст. 139 КАС України відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених при цьому судових витрат.

Надаючи оцінку наданим адвокатом послугам зі складання адміністративного позову, формування додатків до нього, направлення позову до Полтавського окружного адміністративного суду, на які витрачено 5 годин, колегія суддів вказує, що формування додатків до позову не потребувало великої кількості часу, а включена у розрахунок послуга щодо направлення позовної заяви до суду не пов`язана із наданням юридичних послуг, тобто не пов`язана із наданням позивачу правничої правової допомоги.

Крім того, беручи до уваги, що дана справа є справою незначної складності, враховуючи, що обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини, не є надто значним, колегія суддів вважає, що час, який зазначений у акті наданих послуг як витрачений адвокатом на надання вказаних вище видів правничої допомоги у цій справі 10 годин, вочевидь не відповідає складності спору.

Враховуючи викладене, заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10 500, 00 грн. є завищеною та неспівмірною із складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Разом з тим, беручи до уваги, що факт надання правничої допомоги підтверджено документально, колегія суддів, застосовуючи принцип співмірності, вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5 250,00 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем у розмірі 10 500,00 грн з прийняттям в цій частині нової постанови про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5 250,00 грн.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 по справі № 440/8091/20 скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (РНОКПП НОМЕР_2 , вул. Окіпної Раїси, 4А, оф.35А, м. Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_6 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 250,00 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 по справі № 440/8091/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій