Справа № 380/11744/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
31 березня 2021 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії.

Встановив:
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій міститься вимога:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно станом на день звільнення з військової служби 23 квітня 2018 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 11712,40 (одинадцять тисяч сімсот дванадцять грн, 40 коп).

Ухвалою суду від 15.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 09 березня 2021 року позов залишено без руху, встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви 5 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання суду заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку.

26.03.2021 позивач подав заяву на усунення недоліків позовної заяви, де просить суд поновити строк звернення до суду, оскільки на думку позивача строк звернення до суду із позовною заявою про стягнення компенсації вартості за неотримане речове майно обчислюється не з моменту звільнення особи з військової служби, а з моменту отримання останнім відмови у виплаті компенсації за неотримане речове майно. Вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 23 липня 2018 року №80 сержанта ОСОБА_1 виключено ті списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення знято з усіх видів з 23 липня 2018 року у зв`язку із закінченням строку контракту. На момент виключення зі списків особовою складу ОСОБА_1 не було виплачено грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178. Звертає увагу суду, що приписами Порядку № 1444 не визначений строк протягом якого військовослужбовці після звільнення повинні звернутися за отриманням грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Позивачу при звільненні не була виплачена компенсація за неотримане під час проходження військової служби речове майно, тому з метою встановити розмір відповідної компенсації, яка підлягає до виплати, а також отримати останню, ОСОБА_1 звертався до відповідача з відповідною заявою, що вручена особисто та другий примірник у позивача відсутній. Вказує, що у відповідь на вказане звернення відповідач лише сформував та направив ОСОБА_1 Довідку №21 від 02.10.2020 року, згідно якої вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 становить 11712,40 грн. Вказує, що згідно правових висновків Верховного Суду строк звернення до суду з позовною заявою про виплату компенсації вартості за неотримане речове майно обчислюється з моменту отримання позивачем відмови у виплаті такої компенсації. Разом з тим вказує, що позивачу не було відмовлено у нарахуванні і виплаті вказаної компенсації, а надавши відповідну довідку відповідач лише підтвердив право ОСОБА_1 , на отримання компенсації за неотримане речове майно. Таким чином вважає, що у позивача не було підстав вважати що його право на компенсацію за неотримання речове майно порушене, відтак і підстав звернення до суду з позовом не було.

Ознайомившись із мотивами, наведеними позивачем у заяві, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

В даному ж випадку, предметом даного позову є вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення з ним повного розрахунку при звільненні, в частині не виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яке не входить до структури заробітної плати.

Із наведеного слідує, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, зокрема, невиплати позивачу в зв`язку із звільненням його із військової служби компенсації за речове майно, право на яку він здобув під час проходження публічної служби, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19.

Таким чином, у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

В даному ж випадку, як слідує із матеріалів позовної заяви, з 23.04.2018 позивача виключено зі списків особового складу військової частини на підставі наказу №89 від 23.04.2018.

Згідно поданого рапорту від 23.04.2018 позивач вказав, що претензій до відповідача не має.

Разом із тим, до суду з цим позовом позивач звернувся лише 10.12.2020, тобто більше ніж через 2,5 роки після його виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, саме із датою виключення позивача зі списків особового складу військової частини слід пов`язувати початок перебігу місячного строку звернення до суду з даним позовом, адже в межах цього позову позивач оскаржує бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведені з ним остаточного розрахунку при звільненні, тобто не проведення такого розрахунку у день виключення зі списків особового складу військової частини.

Крім того, судом враховано, що згідно пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Із наведеного вище слідує, що виплата грошової компенсації за недоотримане речове майно може бути здійснена як на підставі рапорту, який військовослужбовець може подати до свого звільнення з військової служби, так і за його заявою, яка може бути подана ним й після свого звільнення.

В даному ж випадку, як уже було зазначено судом вище, в межах даного позову позивачем оскаржується бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні з ним остаточного розрахунку при звільненні, в частині виплати йому грошової компенсації за не отримане речове майно, а не відмова у здійсненні виплати відповідної компенсації за поданою ним заявою.

Більше того, позивачем не долучено до матеріалів справи та до заяви про усунення недоліків власної заяви до відповідача про виплату речового майна чи рапорту щодо такого звернення, як і не долучено відмови у виплаті таких коштів, яка б могла засвідчити, що позивач взагалі звертався до відповідача з такою заявою.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на його звернення до військової частини, які мали місце починаючи у 2020 році, оскільки таке звернення не вважається досудовою формою врегулювання спору та не свідчить про те, що позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися в суд за захистом порушених, на його думку, прав чи законних інтересів з дня проведення з ним розрахунку, виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Суд враховує також і ту обставину, що звернення до відповідача у 2020 році ініційоване позивачем через два роки з моменту звільнення з військової служби. При цьому, будь-яких об`єктивних перешкод своєчасно звернутися за захистом своїх порушених прав до суду позивач у позовній заяві чи заяві про усунення недоліків не навів.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відлік строку звернення до суду із даним позовом саме із вимогами про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, слід розпочинати саме із дати звільнення позивача із військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини.

При цьому, із матеріалів позовної заяви судом не встановлено будь-яких інших переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав в місячний строк з дати його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини.

Дані обставини, на переконання суду, додатково підтверджують факт того, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом слід розпочинати саме з 23.04.2018, тобто дати звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

З огляду на долучені докази до позовної заяви, а також оціюючи доводи заяви позивача про усунення недоліків та поновлення строку звернення до суду, суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Більше того, позивачем також пропущено і загальний шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 122 КАС України.

Положеннями ч. 13 ст. 171 КАС України визначено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 15 ст. 171 КАС України).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Враховуючи, що вимоги ухвали суду від 09.03.2021 залишились не виконані, судом не визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 171, 240, 248, 256 КАС України КАС України -

постановив :

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 31.03.2021

Суддя Коморний О.І.