Справа № 330/3127/20
Суддя: Юрлагіна Т. В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 30.03.2021
Справа № 330/3127/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Гринько Миколи Сергійовича до Мелітопольського міського відділу управління Державної міграційної служби в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення за межі України в країну походження або третьої країни,

за участю:

представника позивача адвоката Гринько М.С.

представника відповідача Капканець В.О.

ВСТАНОВИВ:

Позивач громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_2 через свого представника адвоката Гринько М.С. звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із адміністративним позовом до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України в країну походження або третьої країни.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням головного спеціаліста сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області Мітяненка В.В., яке затверджено начальником Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізької області Савулієм О.Г. №34 від 24.10.2020 вирішено примусово повернути за межі України до країни походження громадянку Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано покинути територію України у термін до 22.11.2020.

За змістом вказаного рішення, 24.10.2020 у м. Мелітополі співробітниками Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області була виявлена громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , яка перебуває на території України з порушенням чинного законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. У результаті подальшої перевірки встановлено, що ОСОБА_3 прибула на територію України 11.09.2016 через КПП «Гоптівка» за національним паспортним НОМЕР_1 , виданим компетентним органом цієї держави 01.10.2016, дійсним до 30.09.2026.

22.10.2020 Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП №000894 за ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення правил перебування в Україні та відповідно до винесеної постанови ПН МЗП №000900 від 22.10.2020 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Зазначений штраф сплачено (квитанція №63112980 від 24.10.2020).

Відповідне рішення прийняте у зв`язку із тим, що громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_3 незаконно перебула на території України та у неї відсутні підстави для подальшого перебування на території України, а тому вона підлягає примусовому поверненню за межі України.

Вважають, що рішення Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області №34 від 24.10.2020, яким вирішено примусово повернути за межі України до країни походження громадянку Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано покинути територію України у термін до 22.11.2020, протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

На даний час ОСОБА_1 проживає на території Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_1 , разом з чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно довідки-характеристики Давидівського старостинського округу Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №749 від 16.11.2020, ОСОБА_1 за роки проживання за даною адресою проявила себе з виключно позитивного боку. Громадський порядок не порушує. Заяв та скарг на її поведінку не надходило. За характером спокійна та врівноважена. До кримінальної та адміністративної відповідальності під час мешкання за даною адресою не притягувалась. Алкогольні напої або наркотичні речовини не вживає. Компрометуючими даними у відношенні ОСОБА_1 кизи Давидівський старостинський округ не володіє.

За порушення правил перебування в Україні, проживання без документів на право проживання в Україні, відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП, начальником Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області Савулієм О.Г. 22.10.2020 стосовно ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який вона сплатила цього ж дня.

Мелітопольський МВ УДМС при винесенні оскаржуваного рішення не враховано сімейний стан ОСОБА_4 , перебування на її утриманні малолітніх дітей.

На думку позивача, втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст. 8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення з України, не відповідає нормам законодавства, отже не буде законним.

Таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, оскаржуване рішення про примусове повернення з України, не є пропорційним легітимній меті забезпечення міграційної політики держави, а тому їхні вимоги про визнання рішення незаконним та його скасування підлягають задоволенню.

З урахуванням викладених обставин, враховуючи наявність місця проживання позивача на території України, відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, Мелітопольський МВ УДМС безпідставно прийняв оскаржуване рішення, оскільки у даному випадку були відсутні підстави, передбачені статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», наявність яких закон пов`язує з можливістю повернення особи до країни походження.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача адвокат Гринько М.С. в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити з підстав зазначених у відзиві, а також зазначив, у разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа ДМС діє відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС від 28 серпня 2013 року № 825, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1654/24186 ( далі - Інструкція № 825). 22.10.2020 року у м. Мелітополі співробітниками Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області була виявлена громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 та запрошена до приміщення Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області для надання пояснень по суті правопорушення. Під час здійснення перевірки законності перебування було встановлено що 19.10.2016 року громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 прибула на територію України через КПП «Готівка» по паспорту НОМЕР_1 , виданого МВС Республіки Азербайджан 01.10.2016 року строї дії до 30.09.2026 року, у приватних справах. Дозволений строк перебування на території України у громадянки ОСОБА_1 , відповідно до підпункту 1 Наказу №884 закінчився 16.01.2017 року. З 17.01.2017 року громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно. 22.10.2020 року, за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, у відношенні громадянки ОСОБА_1 , працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області був складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП 000894 відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203. КУпАП. Начальником Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області Савулій О.Г. 22.10.2020 року винесено постанову про накладання адміністративного стягнення ПН МЗП 000900 на громадянку Республіки Азербайджан ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 1700 грн. Адміністративне стягнення ОСОБА_9 виконала, штраф сплачено. Як вже зазначалось іноземці можуть тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів. З 17.01.2017 року громадянка ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно. Рішенням головного спеціаліста сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області Мітяненка В.В., яке затверджено начальником Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізької області Савулієм О.Г. №34 від 24.10.2020 вирішено примусово повернути за межі України до країни походження громадянку Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано покинути територію України у термін до 22.11.2020. Під час прийняття оскаржуваного рішення було дотримано процедуру винесення рішення та її вручення особі позивача.

10.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідно до якого відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд, вислухавши пояснення представників, розглянувши адміністративну справу, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою Республіки Азербайджану, що підтверджується копією національного паспорта позивача /а.с.9/.

Відповідно до рішення про примусове повернення за межі України до країни походження або третьої країни громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_10 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 №34 від 24.10.2020 року вирішено примусово повернути за межі України до країни походження або третьої країни громадянку Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_10 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати її покинути територію України у термін до 22.11.2020 року /а.с.37/.

22.10.2020 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП 000894 про притягнення останньої до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП /а.с.38/.

22.10.2020 року постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000900 ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штраф у в розмірі 1700,00 грн. /а.с.39/.

Відповідно до копії квитанції №63112980 від 24.10.2020 року ОСОБА_1 сплатила суму штрафу у розмірі 1700,00 грн. /а.с.40/.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Пунктом 7 частиною 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно положень п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 9, п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянкою Республіки Азербайджану, що підтверджено копією національного паспорту.

24 жовтня 2020 року головним спеціалістом сектору організації нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського МВ УДМВ України в Запорізькій області Мітяненко В.В. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в країну походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22 листопада 2020 року, оскільки остання проживала на території України без документів на право проживання.

Вказане рішення вручено громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено відповідним особистим підписом останньої.

У ході опитування громадянка Республіки Азербайджану ОСОБА_1 , надала пояснення, що прибула в Україну 19.10.2016 року через КПП «Гоптовка» разом з дітьми до чоловіка ОСОБА_12 , який приїхав до України раніше. Своєчасно не виїхали з України у зв`язку з матеріальними труднощами /а.с. 54/

Встановлені обставини, а саме нелегальне становище громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчать про те, що нею порушені вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Як убачається зі змісту спірного рішення, було виявлено громадянку Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. У ході опитування громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 пояснила, що в Україну вона прибула 19.10.2016 року через КПП «Гоптовка» разом з дітьми до чоловіка ОСОБА_12 , який приїхав до України раніше. Своєчасно не виїхали з України у зв`язку з матеріальними труднощами, а в подальшому у зв`язку з оголошенням карантину, також у неї ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась третя дитина.

Судом встановлено, що до органів міграційної служби для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, легалізації свого становища на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну не зверталась. В Україні проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 свідчать про те, що нею порушені вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За змістом розписки до вказаного оскаржуваного рішення, позивач своїм підписом підтвердила, що її повідомлено про прийняте відносно неї рішення про примусове повернення, вона зобов`язалась не пізніше 24.10.2020 року залишити територію України та з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений час позивач ознайомлена.

Відповідно до змісту вказаної розписки, перекладач при її оформленні був відсутній.

В обґрунтування позовних вимог представником позивачем зазначено, що при ухваленні рішення про примусове повернення відповідачем не враховано тієї обставини, що позивач має неповнолітніх дітей, одна з яких народжена на території України, крім того позитивно характеризуються за місцем проживання.

За вимогами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до п. 5 розділу 1 Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно норми ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За змістом ст. ст. 6, 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

В`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України (ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону (ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Положенням ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Нормою ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Суду не надано доказів того, що громадянкою Республіки Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , було ініційовано процедуру оформлення документів на імміграцію в Україну на підставі Закону України «Про імміграцію», чи вжито заходів щодо продовження строку перебування на території України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що починаючи з 17 січня 2017 року, громадянка Республіки Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України незаконно.

Поясненнях позивача, відповідно до яких приймалося спірне рішення, ОСОБА_1 не повідомляла про факти, які б викликали у неї обгрунтовані побоювання загрози її життю та безпеки, через що вона не може повернутися до своєї країни, а також про обставини стосовно членів її родини.

Виходячи з наведеного, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави щодо скасування рішення в частині примусового повернення з України відсутні.

В решті позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи убачається, що обґрунтовуючи підстави для скасування оскаржуваного рішення, позивач посилається на те, що при прийнятті рішення уповноваженою особою відповідача не враховано сімейний стан позивача, наявність у неї трьох неповнолітніх дітей та чоловіка, а відтак відповідачем вчинено дії направлені на роз`єднання сім`ї.

На підтвердження позовних вимог позивачем серед іншого надано суду копії свідоцтв про народження дітей.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що відносини позивача з членами її сім`ї, зокрема, дітьми, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (п. 65 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09).

На думку суду, у даній справі втручання у право на повагу до сімейного життя позивача передбачене ст. 8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення замежі україни не відбулось оскільки оскаржуване рішення не містить заборону в`їзду на територію України та відповідає нормам законодавства України.

Таке втручання є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів та змісту позовної заяви, ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та права, передбачені ст. 268 КУпАП, вона отримала копії проколу про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення. Позивач мала достатньо часу на оскарження постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП. Вона сплатила накладений на неї штраф. За таких обставин суд приходить до висновку, що фактично позивач визнав свою вину у порушенні законодавства України про правий статус іноземців та осіб без громадянства та погодився з накладеними на неї санкціями.

Обставини щодо сімейного стану ОСОБА_1 не впливають на правомірність Рішення №35 від 24.10.2020 року.

Пунктом 2.5. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, передбачено, що рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6). Рішення про примусове видворення виносить адміністративний суд у присутності затриманого.

У разі відмови іноземця від підпису посадова особа робить запис про це в рішенні про примусове повернення, нижче ставляться підписи перекладача та законного представника (у разі їх наявності). У разі відсутності перекладача та законного представника такий запис робиться в присутності двох понятих ( п.2.6.).

В судовому засіданні представником відповідача було доведено, що ним була дотримана процедура вручення рішення про примусове повернення позивача до країни походження чи до третьої країни, визначена Інструкцією.

Так, відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, в журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства. У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків.

Один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв (п. 4 Інструкції).

Представником відповідача надано суду докази, що рішення про примусове повернення з України було доведено до громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_11 ), у встановленому порядку мовою, якою він володіє і здатний розуміти зміст офіційного документу, і взято зобов`язання про добровільний виїзд з України у строк до 22.11.2020 року. Зазначено позивачем власною рукою, що послуг перекладача не потребує. Також було з`ясовано, що позивач не має наміру оскаржувати рішення.

На підтвердження даних обставин до матеріалів справи відповідачем долучено як рішення головного спеціаліста сектору організації нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського МВ УДМВ України в Запорізькій області Мітяненко В.В. від 24 жовтня 2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і розписку про його отримання в якій відображено вищевикладені відомості. (а.с. 49-51)

З аналізу наведеного, керуючись принципом змагальності сторін, суд доходить до висновку, що відповідачем доведено належними та допустимим доказами свої твердження та позицію у справі, відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення головного спеціаліста сектору організації нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського МВ УДМВ України в Запорізькій області Мітяненко В.В. від 24 жовтня 2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в країну походження, а тому у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 2, 5, 6, 30, 72-77, 139, 241, 246, 255, 288, 295, 297, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Гринько Миколи Сергійовича до Мелітопольського міського відділу управління Державної міграційної служби в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення за межі України в країну походження або третьої країни - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Юрлагіна