Справа № 540/3411/20
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/3411/20
Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначені пенсії позивачці, викладене в рішенні відповідача від 04.03.2020 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.02.2016 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний позивачкою її банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ТВБВ №10021/148 філії - Херсонське обласне управління АТ "Ощадбанк", код 352457.

В обґрунтування позову зазначалось, що на виконання рішень Херсонського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 у справі №2140/2015/18 та від 26.11.2019 року у справі №540/1972/19, відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області розглянуто заяву позивачки від 20.02.2018р. про призначення пенсії за віком (фактично вдруге та втретє). За результатами даного розгляду позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки позивачкою не дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Пенсійний орган втретє розглянувши заяву позивача від 20.02.2018 року та відмовив у призначенні пенсії з тих підстав, що в трудовій книжці позивача не можливо встановити дати та номера наказів. 07.09.2020 року представник позивача направив на адресу відповідача копії сторінок трудової книжки, з яких достеменно можливо встановити дати та номери наказів за періоди з 02.01.1976 року по 12.03.1977 року, з 20.06.1983 року по 17.06.1985 року, з 05.07.1986 року по 17.02.1989 року, з 03.09.1989 року по 12.01.1990 року, з 16.01.1990 року по 29.05.1992 року. Втім, відповідач відмовив у призначенні пенсії з тих підстав, що вже прийнято рішення за результатами розгляду заяви від 20.02.2018 року, а нової заяви позивач не подавала.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Херсоні позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 №05 від 04.03.2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 20.02.2018 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині строку з якого має бути призначена пенсія позивачки, а саме з 23.02.2016 р. та здійснювати виплату пенсії на вказаний позивачкою її банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ТВБВ №10021/148 філії - Херсонське обласне управління АТ "Ощадбанк", код 352457. Доводами апеляційної скарги зазначено, що пенсія повинна бути їй призначена з дати її першого звернення з 23.02.2016 р., коли позивачем була подана заява, проте відповідач не повідомив її про недостатність наданих документів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що для призначення пенсії за віком позивачці не було підстав, так як Управління не мало можливості визначити чи має позивач право на пенсію відповідно до ст.. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Щодо вимоги сплачувати пенсію на банківський рахунок, відповідач зазначив, що з такою заявою позивач не звертався д Управління, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. Відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

У відповіді на відзив зазначається, що відповідачем не було надано доказів на спростування доводів апелянта викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 р. повернути апелянту.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2021 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду у залі судового засідання №3 на 24.03.2021 р. о 15:30.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у відзиві на апеляційну скаргу просить справу розглянути без їх участі.

Також, 16.03.2021 р до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи без участі апелянта.

З огляду на наявність клопотань від учасників справи про розгляд справи без їх участі, які неприбули у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.02.2016 року представник позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав особисто безпосередньо до відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву позивачки про призначення пенсії.

Заява була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 23.02.2016 року на супровідному листі.

20.09.2016 року №3307/09 відповідач відмовив у призначенні пенсії.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 31.05.2017 року у справі №653/643/177 позов було задоволено частково та зобов`язано відповідача «повторно розглянути заяву від 23 лютого 2016 року про призначення пенсії ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення. Постановою Верховного суду України від 12.09.2019 року постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 31.05.2017 року залишено без змін.

Також, судом встановлено, що 21 лютого 2018 року представником позивачки, повторно подано заяву про призначення пенсії та надано необхідні оригінали документів.

Однак, 04.04.2018р. відповідачем повторно відмовлено в призначені в пенсії листом №570/02-04.

Вищезазначену відмову позивачкою було оскаржено до суду та рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року у справі №2140/2015/18 відповідача було зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2018 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду по цій справі.

16.04.2019 року відповідачем відмовлено у призначенні пенсії позивачці листом за №1229/03-04.

07.05.2019 року представник позивачки втретє, особисто прибув до УПФУ та надав необхідний пакет документів засвідчених нотаріально для призначення.

21.05.2019 року листом №1553/02-04 відповідач відмовив у призначенні виплати пенсії.

Вищезазначену відмову Позивачкою знову було оскаржено до суду та відповідно до рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року у справі №540/1972/19 відповідача було зобов`язано повторно розглянути заяву від 20.02.2018 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду по цій справі.

Рішенням Пенсійного фонду №05 від 04.03.2020 року відмовлено у призначенні пенсії позивачці.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі для захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.02.2018 р. В свою чергу суд відмовив в задоволенні позову в частині призначення пенсії 22.06.2016 р. та в частині виплати пенсії на банківський рахунок.

Колегія суддів, дослідивши всі обставини та докази у цій справі, погоджується з висновками суду першої інстанції крім висновків щодо дати, з якої позивачеві необхідно призначити пенсію.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Згідно із частиною першою статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що пенсія за віком, за вислугу років та інші форми соціального захисту зумовлені певними особливостями, а саме, призначаються у зв`язку з попередньою трудовою діяльністю (працею) особи, ґрунтуються на примусовому вилучені (крім податків із заробітної плати) з боку держави частини коштів для гарантування функціонування системи пенсійного забезпечення, передбачають безумовний та безстроковий обов`язок держави забезпечувати утримання особи у старості, враховуючи, в тому числі, фінансові можливості такої держави, а також право встановлювати особливі умови для отримання таких форм соціального захисту, які, за будь-яких умов не повинні суперечити самій суті відповідного права, бути справедливими та недискримінаційними.

При цьому, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року №21-1, затвердженого на виконання наведеного вище Закону, встановлено наступне.

Згідно із пунктом 1.1 зазначеного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Положеннями ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Приписами ч.5 ст.45 Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком.

Відповідно до п.1.1 розділу І Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління ПФУ у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

У розділі II Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з п.2.23 розділу II Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності) (пункт 4.2 розділу IV Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (п.4.3 розділу IV Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 розділу IV Порядку).

Аналізуючи вищевказані норми законодавства, судова колегія зазначає, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджуєься з судом першої інстанції щодо наявності у позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач досягла усіх необхідних умов для її призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону про пенсії: «Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом».

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який діяв раніше ст.56 встанволено, що до стажу роботи зараховується: «навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі».

Колегією суддів встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача, всі записи якої є читабельними та диплому про навчання стаж позивача скаладє більше 15 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи довідки про заробітну плату доказують, який розмір зарплатні був у позивачки у період до її виїзду за кордон.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що при віці 70 років і страховому стажі більше ніж 15 років, позивачка досягла усіх необхідних умов для призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 Закону.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідача необхідно зобов`язати призначити та виплачувати пенсію позивачці на підставі її першого звернення з 23 лютого 2016 року, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 23.02.2016 р. позивач через свого представника звернулась до Пенсійного фонду з заязвою про призначення пенсії за віком.

Заява про призначення пенсії від 23.02.2016 р. була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 23.02.2016 року на супровідному листі (т. 2 а.с. 37), проте 20.09.2016 року №3307/09 відповідач відмовив у призначенні пенсії.

Разом з тим судом встановлено, що постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 31.05.2017 року у справі №653/643/177, залишеною без змін постановою Верховного суду України від 12.09.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву від 23 лютого 2016 року про призначення пенсії ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 набула права на призначення пенсії за віком саме з моменту першого звернення до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, тобто з 23.02.2016 р.

Такі висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на практиці Верховного суду з цього питання, а саме постанові КАС ВС від 13 червня 2019 року у справі № 204/1134/17 (2а/204/91/17)зазначено, що з дня набрання чинності Рішенням КСУ від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 (щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України № 1058-IV) підстави для припинення права особи на отримання пенсії відсутні. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду задовольнила позовні вимоги позивача на підставі того, що Закон України № 1058-IV після набрання чинності Рішенням КСУ від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 не передбачає підставами для відмови позивачу в призначенні пенсії такі, як проживання за кордоном - в Ізраїлі, а також відсутність міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною в постановах від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі № 21-168а15, а також Верховного Суду в постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 766/1519/17, від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а .

Слід зазначити, що право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права:

Коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Отже, є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань" у особи при призначенні пенсії, оскільки останні підпадають під дію статті 1 Першого протоколу, при умові наявного "чіткого і недвозначного" закону, який гарантує право на отримання пенсії у визначеному розмірі та у встановлені строки.

Слід зазначити, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду по справі №815/1226/18 від 08.11.2019р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Одночасно, суд зауважує, що згідно з п.11 ч.2 ст. 64 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана письмово інформувати застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, про призначення або відмову в призначенні пенсії, її розмір, порядок виплати, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що Пенсійний фонд виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про набуття права на призначення пенсії відповідачем надано суду не було, проте судом апеляційної інстанції встановлено, що вперше позивач звернулась до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком 23.02.2016р., що не заперечувалось відповідачем у справі, тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з дня 23.02.2016 р.

Протиправна невиплата пенсії або протиправне невідновлення виплати пенсії, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів, може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки відповідний суб`єкт владних повноважень протягом відповідного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його право на соціальний захист - пенсійне забезпечення.

Правова позиція викладена в ухвалі Касаційного адміністративного суду 08 листопада 2019 року та постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року справа №815/1226/18.

З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 04.03.2020 р. №05 у зв`язку з його протиправністю та щодо необхідності зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте суд апеляційної інстанції вважає що таке право позивач набула з моменту першого звернення до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, а саме з 23.02.2016 р., тому рішення суду першої інстанці в цій частині підлягає зміні.

Стосовно доводів апелянта щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплачувати пенсію за віком на вказаний позивачкою її банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ТВБВ №10021/148 філії - Херсонське обласне управління АТ "Ощадбанк", код 352457, суд вважає їх такими ,що задоволенню не підлягають , оскільки вони є передчасними та стосуються тих обставин спірних правовідносин, з юридичною оцінкою яких відповідач ще не визначався та рішення щодо зазначеного питання не приймав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, проте висновки суду щодо дати з якої необхідно призначити пенсію є помилковими, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1261,20 грн. згідно квитанції про сплату №73339 від 26.01.2021 р., апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, тому сплачений судовий збір підлягає частковому поверненню, а саме у розмірі 630,60 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду в частині позовних вимог щодо дати з якої необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням викладених вище мотивів.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року змінити у мотивувальній частині, з мотивів, викладених у цій постанові

Абзац 3 резолютивної частини рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року викласти у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.02.2016 року».

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 частково сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 коп.).

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець