Справа № 420/717/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/717/21
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову по справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про скасування містобудівних умов та обмежень,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

18 січня 2021 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до суду з позовом, в якому просило скасувати містобудівні умови та обмеження № 01-07/245 від 22.07.2019 року для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція житлових будинків, господарських будівель, нежитлових споруд під житловий будинок», видані Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради третій особі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

29 січня 2021 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подало до суду першої інстанції клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних містобудівних умов та обмежень та заборонити здійснювати підготовчі та/або будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 , 2-В, АДРЕСА_2 .

В обґрунтування наявності підстав для зупинення дії містобудівних умов та обмежень позивачем вказано, що відповідно до містобудівного розрахунку, який подавався до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради для отримання містобудівних умов та обмежень, площа забудови після реконструкції становить 500 кв. м та в площу забудови входить земельна ділянка площею 65,0 кв. м., яка належить територіальній громаді м. Одеса.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (треті особи по справі) право власності чи користування земельною ділянкою площею 65,0 кв.м. за даною адресою не зареєстровано.

Таке збільшення площі забудови відбулося за рахунок передбачення виступаючих горизонтальних конструкцій будинку, починаючи з другого поверху.

Таким чином позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва, внаслідок чого буде самовільно зайнято земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м. Одеси.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції виходив з того, що обставини правомірності чи неправомірності оскаржуваних містобудівних умови та обмежень можуть бути встановлені судом виключно в ході судового розгляду адміністративної справи по суті, при перевірці правомірності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень. Тобто, забезпечення позову у такий спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.

Крім того, судом першої інстанції зазначено про відсутність жодних доказів в обґрунтування поданої заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради просить скасувати її та задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів апелянт зазначив, що надані до позовної заяви документи, а саме: правоустановчі документи, містобудівні умови та обмеження від 22.07.2019 року, містобудівні розрахунки від 2019 року свідчать, що містобудівні умови та обмеження від 22.07.2019 р. №01-07/245 видані за відсутності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою площею 65,0 кв.м.

Також апелянт зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва, внаслідок чого буде самовільно зайнято земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Одеси.

Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву не скористались.

Фактичні обставини справи, що встановлені судом з матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається та учасниками справи не заперечується, що Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради видані містобудівні умови та обмеження № 01-07/245 від 22.07.2019 року (далі - містобудівні умови та обмеження), якими визначено намір забудови.

Згідно з містобудівним розрахунком, розробленим головним архітектором проекту ОСОБА_3 (сертифікат АА №002866), та проектною документацією, розробленою ФОП ОСОБА_4 під керівництвом ОСОБА_4 (сертифікат АР № 003240), загальна площа земельних ділянок, відведених у встановленому законодавством порядку під будівництво, становить 415 кв.м (260 + 155 кв.м).

Питання забезпечення позову у спорі щодо законності зазначених містобудівних умов та обмежень є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, заборони відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що є сторонами провадження.

Водночас, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим, суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Тому в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Заявником визначено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва, внаслідок чого буде самовільно зайнято земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Одеси.

Водночас, судова колегія вважає, що наведені позивачем доводи є лише його припущеннями та за своєю суттю підставами позову, перевірку та оцінку яких суд має здійснювати під час розгляду справи по суті.

Судова колегія вважає передчасними доводи заявника, що невжиття судом заходів забезпечення позову фактично унеможливить виконання рішення суду за результатами розгляду позовної заяви, у разі задоволення такої, оскільки не вказують на можливість виникнення конкретних та реальних обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, сама лише незгода позивача із діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 400/722/19.

З огляду на зазначене, вжиття заходів забезпечення позову у визначений заявником спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить передчасне вирішення судом спору по суті, що суперечить за свою суттю завданням правового інституту забезпечення позову.

За наведених обставин суд першої інстанції, з якім повністю погоджується колегія суддів, дійшов обгрунтованого висновку, що наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення позову не свідчать про існування обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а отже заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - залишити без задоволення .

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.