Справа № 826/14892/17
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м. Київ № 826/14892/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.10.2017 № та від 31.10.2017 №.

Позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

За результатами такої перевірки відповідачем 05.10.2017 складено акт №1888/26-15-42-04-, яким встановлено порушення позивачем: ст. 177.2 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 160 555,05 грн. за 2016 рік та п. 16 прим. 1 підр. 10 розд. XX Податкового кодексу України, що призвело до заниження та не сплати військового збору у розмірі 13 379,59 грн. за період 2016 рік.

На підставі акту перевірки від 05.10.2017 №1888/26-15-42-04- відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 31.10.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 240 832,58 грн., зокрема грошове зобов`язання - 160555,05 грн. за податковими зобов`язаннями, 80277,53 грн. за штрафними санкціями; від 31.10.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 16 724,49 грн., зокрема грошове зобов`язання - 13 379,59 грн. за податковими зобов`язаннями, 3 344,90 грн. за штрафними санкціями.

Однак, позивач не погоджується із встановленими в акті правопорушеннями та наголошує на протиправності спірних рішень, з огляду на наступне.

Зокрема, в акті зазначається, що за результатами перевірки наданих документів фактична сума отриманого доходу позивача складає 26 136 564,19 грн., в тому числі 25 241 160,79 грн. із сум продажу товарів із використанням реєстратора розрахункових операцій та 895 403,40 грн. отриманих на розрахунковий рахунок, в той час, як позивачем було задекларовано дохід у розмірі 25 813 544,19 грн. Таким чином, відповідач дійшов до висновку про те, що позивачем не відображено оподаткованого доходу на суму 323 020,00 грн.

В той же час, контролюючим органом не надано належної правової оцінки тій обставині, що позивач у період, який перевірявся сплатив акцизний податок від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на загальну суму 323 019,00 грн., у тому числі: за січень 2016 рік - 21 029,00 грн, за лютий 2016 рік - 19 474,00 грн., за березень 2016 рік - 21 580,00 грн., за квітень 2016 рік - 26 172,00 грн., за травень 2016 рік - 28 004,00 грн., за червень 2016 рік - 28 739,00 грн., за липень 2016 рік - 29 492,00 грн., за серпень 2016 рік - 25 173,00 грн., за вересень 2016 рік - 26 421,00 грн., за жовтень 2016 рік - 29 931,00 грн., за листопад 2016 рік - 30 508,00 грн., за грудень 2016 рік - 34 846,00 грн.

Позивач наголошує, що при роздрібній торгівлі підакцизними товарами та при сплаті покупцями акцизного податку в ціні товару дохід у фізичної особи-підприємця, що здійснює торгівлю такими товарами, не виникає, оскільки акцизний податок надалі перераховується до державного бюджету.

Так, податок на додану вартість та акцизний податок мають однакову природу, а саме: обидва цих податків є непрямими, а приписи п. 177.3 статті 177 Податкового кодексу України не робить виключення для фізичних осіб-підприємців щодо не включення акцизного податку до доходу.

Відтак позивач вважає, що сума акцизного податку не включається до складу доходу фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, а тому вказана сума включається до складу витрат акцизного податку, які включені до цін підакцизних товарів.

Таким чином, на думку позивача, нарахований і сплачений позивачем протягом 2015 року акцизний податок, що передбачений Податковим кодексом України відноситься до витрат підприємця, а тому не може вважатися його доходом.

Окрім того, в акті перевірки відповідач зазначив, що позивачем були завищені витрати періоду, який перевірявся, на суму 568 952,52 грн., чим порушено положення п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, зокрема підприємцем задекларовані витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей на суму 23 673 915,80 грн., а тому відповідно до письмових пояснень підприємця залишок товарних запасів станом на 01.01.2016 становить 2 151 229,88 грн., а станом на 31.12.2016 року - 3 035 585,40 грн.

Позивач, вважає вказані твердження помилковими, оскільки витрати платника податку на прибуток виникають по факту їх понесення, і не залежать від закінчення податкового періоду, в якому виникли, у зв`язку із чим не реалізація позивачем товарів у податковому періоді, в якому вони були придбані, не можуть слугувати підставою для зменшення суми витрат платника податків.

Окрім того, позивач зазначає, що база, на яку нараховується військовий збір є похідною від бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а відтак донарахований військовий збір є теж безпідставним.

Відтак позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та наголосив, що немає підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно наданої до ДПІ в Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, сума одержаного доходу задекларовано підприємцем у суму 25 813 544,19 грн.

Проте, за результатами перевірки та згідно наданих до перевірки первинних документів фактична сума отриманого доходу складає 26 136 564,19 грн., яка складається із сум продажу з використання реєстратора розрахункових операцій 25 241 160,79 грн. (без ПДВ та з урахуванням сум повернень придбаного товару) та сум отриманого доходу на розрахунковий рахунок, що складає 895 403,40 грн. (без ПДВ).

Таким чином, в акті перевірки зазначено наступне: «згідно наданих до перевірки банківських виписок, книг обліку розрахункових операцій та відомостей ІС «Податковий блок» ДФС України «Виторги РРО» встановлено не повне відображення оподаткованого доходу на загальну суму 249 848,51 грн., чим порушено приписи п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу України.».

Представник відповідача зазначає, що вказана вище сума « 249 848,51 грн» є друкарською помилкою, і вірна сума є - 323 020,00 грн.(т.1, а.с. 22, а.с.54).

Додатково відповідач зазначив, що жодних посилань в акті перевірки на врахування або не врахування у складі доходів платника податків сум акцизного податку, отриманого від кінцевих покупців внаслідок роздрібного продажу підакцизних товарів та сплачених до бюджету у розмірі 323 019,00 не має.

Перевіркою правильності визначення валових витрат, відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми валових витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено наступне.

Згідно наданої до ДПІ в Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, задекларовано підприємцем у сумі 25 361 732,81 грн., яка складається з суми ТМЦ 23 673 915,00 грн.; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 742 568,51 грн.; інші витрати 945 248,50 грн.

Проте, за результатами перевірки та згідно наданих до перевірки первинних документів (банківські виписки, товарні чеки, накладні, акти виконаних робіт, книга обліку доходів та витрат, оборотно-сальдова відомість «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» фактична сума витрат за 2016 рік безпосередньо пов`язана з отриманням доходу (з урахуванням інших витрат) складає 24 792 780,29 грн., а саме: суми ТМЦ 23 104 963,28 грн.; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 742 568,51 грн. - інші витрати 945 248,50 грн.

В ході проведення перевірки надані письмові пояснення, згідно яких залишок товарних запасів станом на 01.01.2016 року становить 2 151 229,88 грн., залишок товарних запасів станом на 31.12.2016 року становить 3 035 585,40 грн..

Також на перевірку надано оборотно-сальдова відомість «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», в якій обліковується витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей, вартість виконаних робіт та наданих послуг, згідно якої встановлено, що на протязі 2016 року ФОП ОСОБА_1 отримав ТМЦ та послуг, на загальну суму без ПДВ 24 934 567,30 грн. яка складається з суми ТМЦ 23 989 318,80 грн. та інших витрат (послуг) 945 248,50 грн.

Таким чином, з урахуванням того, що залишок товарних запасів станом на 31.12.2016 року становить 3 035 585,40 грн., собівартість реалізованих ТМЦ складає 23 104 963,28 грн.

Залишок ТМЦ 2 151 229,88 грн. + надходження ТМЦ 23 989 318,80 грн. - залишок ТМЦ 3 035 585,40 грн. = реалізація ТМЦ 23 104 963,28 грн.

Тобто сума 568 952,52 грн. у розділі валових витрат (ТМЦ) включена безпідставно, так як придбаний товар станом на 31.12.2016 року не було реалізовано та обліковується в товарних залишках, чим порушено п. 177.4. ст. 177 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного в акті перевірки, відповідач вважає спірні податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.11.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду суддею Кармазіним О.А.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У судовому засіданні 15.02.2018 на підставі частини третьої статті 194 КАС України, розгляд справи продовжено у порядку письмового провадження.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 05.10. №1888/26-15-42-04-.

Встановлено і учасниками справи не заперечується, що позивач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 09.02.2000. Станом на час проведення перевірки позивач перебував на обліку в ДПІ Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві з 01.10.2001.

Місцезнаходження фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_2 .

Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість з 25.03.2005.

До основного виду діяльності відноситься - за кодом ВЕД 47.21 - роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах.

Позивач здійснював свою діяльність, перебуваючи на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

Згідно акту перевірки, до перевірки надавались:

- первинні документи, зокрема, банківські виписки, книги обліку розрахункових операцій.

- письмові пояснення щодо залишків товарних запасів станом на 31.12.2016 рік, залишків товарних запасів станом на 31.12.2016 рік;

- оборотно-сальдова відомість «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», в якій обліковуються витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей, вартість виконаних робіт та наданих послуг.

Відтак, у розділі III Акту перевірки сформовано наступні узагальнені висновки, відповідно до яких позивачем, на думку ГУ ДФС у м. Києві, допущено наступні порушення:

- ст. 177.2 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 160 555,05 грн. за 2016 рік;

- п. 16 прим. 1 підр. 10 розд. XX Податкового кодексу України, що призвело до заниження та не сплати військового збору у розмірі 13 379,59 грн. за період 2016 рік.

Отже, відповідачем в акті перевірки зафіксовані наступні епізоди порушень ФОП ОСОБА_1 :

- щодо заниження доходу за 2016 рік: перевіркою встановлено не повне відображення оподаткованого доходу на загальну суму 323 020,00 грн. (суд звертає увагу, що в акті перевірки т.1, а.с. 22 зроблено технічну описку і замість суми 323 020,00 грн. вказана сума 249 848,51 грн., проте в подальшому по тексту зазначена вірна сума - 323 020,00 грн.) (т.1 а.с.22);

- щодо визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу (документально підтверджених), відповідні висновки сформульовані у п. 2.1.3. акту перевірки: перевіркою встановлено, що сума 568 952,52 грн. у розділі валових витрат (ТМЦ) включена безпідставно, так як придбаний товар станом на 31.12.2016 року не було реалізовано та обліковується в товарних залишках;

- щодо військового збору: перевіркою визначення оподатковуваного доходу встановлено заниження чистого доходу за 2016 в загальній сумі 891 972,52, внаслідок заниження доходу та завищення витрат на дану суму, що призвело до заниження військового збору за 2016, що підлягає сплаті до бюджету, на 13 379,59 грн.

На підставі зазначеного, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.10.2017 № та від 31.10.2017 №.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення від 31.10.2017 № та від 31.10.2017 № протиправними та такими, що порушують його права, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Щодо висновків ГУ ДФС у м. Києві за «Першим епізодом», суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, згідно наданої до ДПІ в Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, сума одержаного доходу задекларовано підприємцем у суму 25 813 544,19 грн. Проте, за результатами перевірки та згідно наданих до перевірки первинних документів фактична сума отриманого доходу складає 26 136 564,19 грн., яка складається із сум продажу з використання реєстратора розрахункових операцій 25 241 160,79 грн. (без ПДВ та з урахуванням сум повернень придбаного товару) та сум отриманого доходу на розрахунковий рахунок, що складає 895 403,40 грн. (без ПДВ).

Таким чином, в акті перевірки встановлено, що згідно наданих до перевірки банківських виписок, книг обліку розрахункових операцій та відомостей ІС «Податковий блок» ДФС України «Виторги РРО» виявлено не повне відображення оподаткованого доходу на загальну суму 323 020,00 грн. (26 136 564,19 грн. - 25 813 544,19 грн), чим порушено приписи п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу України.» (т.1, а.с. 22, а.с.54).

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що зазначена сума 323 020,00 грн - є сумою акцизного податку, який ним було сплачено від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, зокрема: за січень 2016 рік - 21 029,00 грн, за лютий 2016 рік - 19 474,00 грн., за березень 2016 рік - 21 580,00 грн., за квітень 2016 рік - 26 172,00 грн., за травень 2016 рік - 28 004,00 грн., за червень 2016 рік - 28 739,00 грн., за липень 2016 рік - 29 492,00 грн., за серпень 2016 рік - 25 173,00 грн., за вересень 2016 рік - 26 421,00 грн., за жовтень 2016 рік - 29 931,00 грн., за листопад 2016 рік - 30 508,00 грн., за грудень 2016 рік - 34 846,00 грн.

В той же час, в акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 є платником акцизного податку від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Декларації акцизного податку подавались щомісячно та своєчасно. Суми акцизного податку сплачені до бюджету в повному обсязі та своєчасно (т.1 а.с. 37-38).

Суд наголошує, що відповідачем не зазначалось в акті перевірки те, що вказаний податок має бути включений до доходу позивача.

Окрім того, суд співставивши суми сплаченого акцизного податку по деклараціям з січня 2016 року по грудень 2016 року, та суми які позивач вказав в позовній заяві, встановив що вони відрізняються, а відтак позивач в позовній заяві намагався ввести суд в оману.

Дані позивачаДані зазначені в декларації
за січень 2016 рік - 21 029,00 грн.за січень 2016 рік - 21 030,00 грн.
за лютий 2016 рік - 19 474,00 грн.за лютий 2016 рік - 19 464,00 грн.
за березень 2016 рік - 21 580,00 грнза березень 2016 рік - 21 581,00 грн.
за квітень 2016 рік - 26 172,00 грнза квітень 2016 рік - 26 172,00 грн
за травень 2016 рік - 28 004,00 грн.,за травень 2016 рік - 28 664,00 грн.,
за червень 2016 рік - 28 739,00за червень 2016 рік - 29 739,00
за липень 2016 рік - 29 492,00 грнза липень 2016 рік - 29 492,00 грн
за серпень 2016 рік - 25 173,00 грнза серпень 2016 рік - 25 173,00 грн
за вересень 2016 рік - 26 421,00за вересень 2016 рік - 26 420,00
за жовтень 2016 рік - 29 931,00 грн.за жовтень 2016 рік - 29 932,00 грн.
за листопад 2016 рік - 30 508,00 грн.,за листопад 2016 рік - 30 508,00 грн.,
за грудень 2016 рік - 34 846,00 грн. за грудень 2016 рік - 34 847,00 грн.
Так, загальна сума сплаченого позивачем акцизного податку становить 323 022,00 грн. Однак, відповідач ні в акті перевірки, ні в письмовому відзиві проти позовної заяви не вказував на те, що спірна сума є акцизним податком та підлягає включенню до доходу позивача.

Окрім того, в позовній заяві позивач зазначає, що: «нарахований і сплачений позивачем протягом 2015 року акцизний податок, що передбачений цим Кодексом, на загальну суму 69 697,00 грн. відноситься до витрат підприємця, а тому не може вважатися його доходом».

Проте, відповідачем проводилась документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів був за період 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, а не період 2015 року, та результатами такої перевірки було встановлене не повне відображення оподаткованого доходу на загальну суму 323 020,00 грн., а не на загальну суму 69 697,00 грн.

У взаємозв`язку з наведеним, слід зазначити, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування регламентовано положеннями ст. 177 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відтак, висновки ГУ ДФС у м. Києві за «першим епізодом» є обґрунтованими та вірними по суті. Позивачем не доведено наявності помилок у математичних розрахунках та неправильного застосування відповідачем норм податкового законодавства до фактичних обставин.

Щодо висновків ГУ ДФС у м. Києві за «другим епізодом», суд зазначає наступне.

За твердженнями відповідача, валові витрати визначені на підставі наданих на перевірку банківських виписок по особовому рахунку, прибуткових накладних, квитанцій, чеків РРО, відомостей про нарахування та виплату заробітної плати найманим працівникам. Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкової декларації, встановлено віднесення до складу валових витрат придбання ТМЦ, оплата праці найманих працівників, сплачені податки, витрати на утримання та експлуатацію магазину та кафе.

Відповідно до п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Як вже зазначалося, згідно наданої до ДПІ в Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, задекларовано підприємцем у сумі 25 361 732,81 грн., яка складається з суми ТМЦ 23 673 915,00 грн.; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 742 568,51 грн.; інші витрати 945 248,50 грн.

Проте, за результатами перевірки та згідно наданих до перевірки первинних документів (банківські виписки, товарні чеки, накладні, акти виконаних робіт, книга обліку доходів та витрат, оборотно-сальдова відомість «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» фактична сума витрат за 2016 рік безпосередньо пов`язана з отриманням доходу (з урахуванням інших витрат) складає 24 792 780,29 грн., а саме: суми ТМЦ 23 104 963,28 грн.; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 742 568,51 грн. - інші витрати 945 248,50 грн.

Суд наголошує, що в акті перевірки відповідачем досліджено надані позивачем письмові пояснення, згідно яких залишок товарних запасів станом на 01.01.2016 року становить 2 151 229,88 грн., залишок товарних запасів станом на 31.12.2016 року становить 3 035 585,40 грн.

Водночас, в письмовому відзиві відповідач зазначає наступне: «В своїй позовній заяві ФОП ОСОБА_1 зазначає, що після отримання акту перевірки, було виявлено помилкове надання головним бухгалтером залишків товарних запасів станом на 30.09.2016 року, а не на 31.12.2016, у зв`язку з чим останню притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.».

Проте, суд звертає увагу, що вище зазначеного в позовній заяві ФОП ОСОБА_1 не міститься.

Додатково, суд наголошує, що докази надані позивачем, а саме копії інвентаризаційних описів ТМЦ за кожен квартал 2016 року судом не приймаються до уваги, оскільки наказ ФОП ОСОБА_1 про проведення інвентаризації датований 15.02.2016, в той час як в самому наказі йдеться за інвентаризаційний період весь 2016 рік, тобто з 01.01.2016 - 31.12.2016 (т.1 а.с. 235).

Отже, суд проаналізувавши акт перевірки, узагальнив всю інформацію до наступного: задекларовано позивачем в 2016 році витрат на суму 25 361 732,81 грн., за результатами перевірки встановлено, що по факту у позивача було витрат на суму 24 792 780,29 грн.

Різниця у сумі 568 952,52 грн. є вартістю товару, який не реалізовано позивачем та обліковується в товарних залишках, а відтак вказана сума відповідно до приписів п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не могла бути віднесеною до витрат.

Підсумовуючи вище зазначене, та враховуючи встановлене заниження позивачем податку на дохід з фізичних осіб у сумі 323 020,00 грн., позивачем в загальній сумі занижено чистий оподаткований дохід на суму 891 972,52 грн., що є порушенням п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу України.

Згідно акту перевірки, чистий оподаткований дохід позивача становить суму у розмірі 1 343 783,90 грн.

Згідно п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Отже, відповідачем вірно визначене донарахування податку з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 160 555,05 грн. (1 343 783,90 грн. *18%-81326,05 грн. (сума сплаченого податку з доходів фізичних осіб за 2016 рік)).

Відтак, підсумовуючи все вищенаведене у сукупності щодо всіх оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку, що всі оскаржувані рішення відповідають вимогам податкового законодавства. Досліджені та оцінені судом докази у справі вказують на обґрунтованість оскаржуваних рішень, які є вірними по суті.

Позивачем наведене не спростовано та не доведено зворотне.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та, відповідно, про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись положеннями ст. ст. 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін