Справа № 640/24771/19
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року
м. Київ
справа № 640/24771/19
адміністративне провадження № К/9901/33170/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року (суддя Балась Т.П.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року (судді: Парінов А.Б., Земляна Г.В., Василенко Я.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Адміністрації державної прикордонної служби України (далі - відповідач) в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо не призначення ОСОБА_1 (Р-937845) на рівнозначну посаду та звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" в запас;
- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державної прикордонної служби України №1130-ОС від 11 листопада 2019 року в частині розірвання контракту та звільнення генерал-майора ОСОБА_1 (Р-937845) з військової служби в запас;
- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державної прикордонної служби України № 1169-ОС від 15 листопада 2019 року в частині виключення генерал-майора ОСОБА_1 (Р-937845) зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України;
- поновити генерал-майора ОСОБА_1 (Р-937845) на посаді директора Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби України;
- стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь генерал-майора ОСОБА_1 (Р-937845) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 листопада 2019 року до дня фактичного поновлення на посаді.
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України подати до суду звіт про виконання рішення суду у встановлений судом строк з моменту його виконання.
Позов обґрунтований тим, що відповідачем порушено вимоги законодавства під час звільнення позивача з Адміністрації Державної прикордонної служби України у зв`язку зі скороченням штатів. Так, зокрема, позивач зазначає, що всупереч вимог Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі - Положення №1115/2009), йому не запропоновано посади, яка б відповідала його досвіду та кваліфікації.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року позов задоволено повністю.
Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції про те, що в порушення пункту 278 Положення №1115/2009 уповноважена посадова особа не запропонувала генерал-майору ОСОБА_1 іншу посаду в тому ж органі Держприкордонслужби, яким є Адміністрація Державної прикордонної служби України, а відразу запропоновано нижчі посади в інших органах Держприкордонслужби, що передбачало окрім усього переїзд позивача із родиною в іншу місцевість. За наведених обставин, суди дійшли висновку, що звільняючи позивача з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів Адміністрацією Державної прикордонної служби України порушен переважне право ОСОБА_1 на призначення на рівнозначну посаду відповідно до нового штатного розпису № 123, затвердженого Директивою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09 серпня 2019 року № 48 ДСК. Керуючись приписами частини першої статті 235 КЗпП України та враховуючи, що день звільнення вважається останнім днем роботи, суди дійшли висновку, що позивач підлягає поновленню на військовій службі на посаді директора Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби України днем, наступним за днем звільнення, тобто з 12 листопада 2019 року.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування.
Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі. Скаржник просить суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.
Адміністрації Державної прикордонної служби України звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, зазначивши підставами касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу касаційного оскарження відповідач вказує на те, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме проходження військової служби.
Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясувавши обставини справи, неправильне застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права прийшли до помилкових рішень, яким підмінили собою Голову Державної прикордонної служби України і вирішили питання про поновлення позивача на посаді, хоча строк звернення до суду з цією вимогою позивачем пропущений в наслідок не повного дослідження питання щодо звільнення позивача з посади директора Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби України; застосували до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України, які такі відносини не регулюють.
Позиція інших учасників справи.
До Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Рух касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 29 березня 2021 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
Генерал-майор ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Адміністрації Державної прикордонної служби України на посаді директора Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби України.
09 вересня 2019 року позивача ознайомлено із попередженням про можливе звільнення у зв`язку із проведенням організаційно-штатних заходів відповідно до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07 серпня 2019 року № 48ДСК (а.с. 15).
З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2019 року Головою Державної прикордонної служби України видано наказ № 1130-ОС (про особовий склад), яким генерал-майора ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні Голови Державної служби України (остання займана штатна посада - директор Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби України) звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі) пункту 2 частини п`ятої статті 26 «Про військовий обов`язок та військову службу» з правом носіння військової форми одягу.
Відповідно до наказу від 15 листопада 2019 року № 1169-ОС (Про особовий склад) генерал-майор ОСОБА_1 , вважається таким, що справи та посаду директора Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби здав 15 листопада 2019 року.
З 15 листопада 2019 року позивача виключено зі списків особового складу та направлено на військовий облік до Шевченківського районного в м. Києві військового комісаріату.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття наказу про звільнення, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої, п`ятої, дев`ятої статті 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03 квітня 2003 року № 661-IV до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.
Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частин першої, четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період (далі - Положення №1115/2009).
Відповідно до пункту 26 Положення №1115/2009 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Днем припинення (розірвання) контракту, серед інших, є день, зазначений у наказі начальника органу Держприкордонслужби про виключення військовослужбовця зі списків особового складу цього органу в разі дострокового припинення (розірвання) контракту (п.27).
Відповідно до пп. «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.
Під терміном особливий період слід розуміти період функціонування органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, органів місцевого самоврядування, органів управління у справах цивільної оборони і сил цивільної оборони, а також галузей національної економіки, підприємств, установ та організацій, який настає з часу оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення до відома виконавців рішення стосовно прихованої мобілізації чи з часу введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час та частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Пунктом 129 Положення №1115/2009 визначено, що у разі проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового підрозділу органу Держприкордонслужби згідно з номенклатурою посад не пізніше ніж за два місяці до закінчення встановлених строків проведення зазначених заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо дальшого проходження ними військової служби.
Відповідно до пункту 130 Положення №1115/2009 у разі проведення в органі Держприкордонслужби організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, на вакантні посади в цьому органі спочатку призначаються з дотриманням вимог, визначених пунктом 95 цього Положення, військовослужбовці, які згідно із законодавством належать до категорій громадян, що користуються переважним правом залишення на службі чи першочерговим правом призначення на вакантні посади, а потім інші військовослужбовці, які вивільнилися внаслідок проведення таких заходів.
Згідно з пунктом 131 Положення №1115/2009 якщо під час проведення організаційно-штатних заходів в органі Держприкордонслужби одночасно зі скороченням посад вводяться нові посади, що відповідають напряму підготовки чи основній або спорідненій спеціальності військовослужбовця, який вивільняється, то такий військовослужбовець має переважне право на призначення на зазначені посади.
У разі відсутності в органі Держприкордонслужби вакантних посад, які відповідають напряму підготовки чи основній або спорідненій спеціальності військовослужбовця, посада якого внаслідок проведення організаційно-штатних заходів скорочується, такий військовослужбовець призначається на посаду в іншому органі Держприкордонслужби з дотриманням порядку, визначеного цим Положенням.
Пропозиції щодо призначення на посаду доводяться до військовослужбовця начальником органу Держприкордонслужби, в якому він проходить військову службу, чи одним з його заступників за попереднім узгодженням з посадовою особою, якій відповідно до номенклатури посад надано повноваження щодо призначення військовослужбовця на цю посаду.
У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються внаслідок проведення організаційно-штатних заходів, на рівні посади (в тому числі в іншому органі Держприкордонслужби) або відсутності їх згоди на призначення на нижчі посади такі військовослужбовці підлягають звільненню з військової служби в установленому порядку.
В силу пункту 278 Положення №1115/2009 військовослужбовці, які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі і які не набули права на пенсію за вислугою років, попереджаються не пізніше ніж за два місяці до звільнення у письмовій формі про можливе звільнення з військової служби начальником органу Держприкордонслужби або уповноваженою ним посадовою особою. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів начальник органу Держприкордонслужби (структурного підрозділу Адміністрації Держприкордонслужби або її розвідувального органу в разі, коли зміни стосуються безпосередньо цих органів) або уповноважена ним посадова особа пропонує військовослужбовцю іншу посаду в тому ж органі Держприкордонслужби, а за відсутності таких - в інших органах Держприкордонслужби.
Кадровий підрозділ органу Держприкордонслужби письмово повідомляє не пізніше ніж за два місяці до проведення зазначених заходів державну службу зайнятості про можливе звільнення військовослужбовців.
Відповідно до пунктів 292, 293 Положення №1115/2009 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.
Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Відповідно до пункту 298 Положення №1115/2009, у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівній посаді здійснюється за наказом посадової особи, якій надано право звільнення з військової служби відповідної категорії військовослужбовців, або за наказом посадової особи вищого рівня. Наказ видається на підставі рішення суду, що набрало законної сили, акта прокурорського реагування чи виданого за підсумками службового розслідування наказу старшого начальника, якими визнано незаконність звільнення військовослужбовця.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Предметом судового контролю у цій справі є наказ Голови Державної прикордонної служби України №1130-ОС від 11 листопада 2019 року в частині розірвання контракту та звільнення генерал-майора ОСОБА_1 (Р-937845) з військової служби в запас та наказ Голови Державної прикордонної служби України № 1169-ОС від 15 листопада 2019 року в частині виключення генерал-майора ОСОБА_1 (Р-937845) зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що у випадку якщо під час проведення організаційно-штатних заходів в органі Держприкордонслужби одночасно зі скороченням посад вводяться нові посади, що відповідають напряму підготовки чи основній або спорідненій спеціальності військовослужбовця, який вивільняється, то такий військовослужбовець має переважне право на призначення на зазначені посади. При цьому, лише у разі відсутності в органі Держприкордонслужби вакантних посад, такий військовослужбовець призначається на посаду в іншому органі Держприкордонслужби з дотриманням порядку, визначеного Положенням №1115/2009.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звільнений з посади директора Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби України 15 листопада 2019 року за пп. «г» (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII.
Вказана посада, яку займав позивач у період проходження військової служби була передбачена штатним розписом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12 листопада 2014 року № 132 ДСК. При цьому, як вбачається з Витягу зі штату Адміністрації Державної прикордонної служби України № ШК-32дск, граничне військове звання на посаді директора Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби України генерал-лейтенант, посадовий оклад 58. (а.с.47).
Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що Директивою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07 серпня 2019 року № 48 ДСК Про оптимізацію Адміністрації Державної прикордонної служби України затверджено та введено в дію новий штат Адміністрації Державної прикордонної служби України № 123 ДСК та визнано таким, що втратив чинність штат Адміністрації Державної прикордонної служби України, що затверджений Директивою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12 листопада 2014 року № 132 ДСК (а.с. 195).
Зі змісту штатного розпису Адміністрації Державної прикордонної служби України № 123 ДСК вбачається, що Департамент апаратної роботи Державної прикордонної служби України та комунікацій і відповідно посаду директора цього департаменту було скорочено (а.с.196-262).
09 вересня 2019 року позивача ознайомлено з попередженням від 07 серпня 2019 року № 48 ДСК у якому вказується про те, що у зв`язку із скороченням посади відповідно до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07 серпня 2019 року № 48 ДСК генерал-майора ОСОБА_1 директор Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби України відповідно до п. 278 Положення №1115/2009 попереджається про можливе звільнення з військової служби за пп. «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII не раніше ніж за 2 місяці після попередження.
Згідно із пунктом 94 Положення №1115/2009 посада вважається вищою, якщо штатом за цією посадою передбачено вище граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - більший посадовий оклад; нижчою, якщо штатом за цією посадою передбачено нижче граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - менший посадовий оклад; рівною, якщо штатом за цією посадою передбачено рівне граничне військове звання та рівні посадові оклади.
У разі коли штатом за посадою передбачено диференційований посадовий оклад, до уваги береться вищий посадовий оклад.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу відповідача на те, що обов`язок по призначенню військовослужбовця на посаду покладається на начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, чи одного із його заступників за попереднім узгодженням з посадовою особою, якій відповідно до номенклатури посад надано повноваження щодо призначення військовослужбовця на цю посаду.
Верховний Суд зазначає, якщо під час проведення організаційно-штатних заходів в органі Держприкордонслужби одночасно зі скороченням посад вводяться нові посади, що відповідають напряму підготовки чи основній або спорідненій спеціальності військовослужбовця, який вивільняється, то такий військовослужбовець має переважне право на призначення на зазначені посади.
Судами попередніх інстанцій досліджено штатний розпис № 123 ДСК та встановлено, що новим штатним розписом передбачено, зокрема, утворення Управління апаратної роботи та відповідно посаду Начальника управління секретаря колегії, граничне військове звання для призначення на яку вказано генерал-майор (тарифний розряд 54, посадовий оклад 9303,00 грн ). Позивач під час проходження військової служби за штатом, затвердженим Директивою №132 ДСК, займав посаду директора Департаменту апаратної роботи та комунікацій Адміністрації Державної прикордонної служби України (посада за військовим званням генерал-лейтенант, 58 тарифний розряд, посадовий оклад 9867,00 грн).
Натомість, на підставі даних відомості щодо доведення генерал-майору ОСОБА_1 директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07 серпня 2019 року № 48 ДСК про скорочення посади та пропозицій щодо подальшого проходження військової служби, що після попередження про можливе звільнення позивачу пропонувались до призначення наступні посади: заступник начальника Західного регіонального управління з оперативно-розшукової роботи (полковник, 51 т.р.), заступник начальника Південного регіонального управління з персоналу (полковник, 51 т.р.), заступник начальника оперативно-розшукового управління Західного регіонального управління (полковник, 45 т.р.).
При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що запропоновані позивачу посади є значно нижчими, ніж та, яку він обіймав та яка була скорочена відповідно до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07 серпня 2019 року № 48 ДСК.
Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу запропоновано посади в інших органах Державної прикордонної служби, а саме регіональних управліннях, у той час як скорочена посада, яку обіймав позивач передбачалась штатним розписом Адміністрації Державної прикордонної служби України, що не відповідає вимогам пункту 131 та пункту 278 Положення №1115/2009.
В матеріалах справи не міститься доказів того, що відповідачем пропонувалась позивачу вакантні посади, які відповідають напряму підготовки чи основній або спорідненій спеціальності військовослужбовця, саме в органі Держприкордонслужби, в якому працював позивач та був звільнений, у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів.
Враховуючи викладене колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що звільняючи позивача з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів Адміністрацією Державної прикордонної служби України було порушене переважне право ОСОБА_1 на призначення на рівнозначну посаду відповідно до нового штатного розпису № 123, затвердженого Директивою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09 серпня 2019 року № 48 ДСК.
Згідно з пунктом 298 Положення №1115/2009 у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівній посаді здійснюється за наказом посадової особи, якій надано право звільнення з військової служби відповідної категорії військовослужбовців, або за наказом посадової особи вищого рівня. Наказ видається на підставі рішення суду, що набрало законної сили, акта прокурорського реагування чи виданого за підсумками службового розслідування наказу старшого начальника, якими визнано незаконність звільнення військовослужбовця.
Відповідно до пункту 299 Положення №1115/2009 у разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходив військову службу за контрактом, він підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій ніж попередня, посаді з дня прийняття рішення про поновлення на військовій службі. У разі поновлення військовослужбовця на військовій службі начальник органу ДПСУ, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує в установленому законодавством порядку питання щодо виплати йому грошового забезпечення та видачі матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Зазначений період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку вислуги у військовому званні.
Отже, ураховуючи, що спір між сторонами виник у правовідносинах, пов`язаних з проходженням військової служби позивачем, Суд погоджується з доводами касаційної скарги про помилкове застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин положень 235 КЗпП України.
Проте, беручи до уваги, що правові наслідки незаконного звільнення з роботи та незаконного звільнення зі служби в Державній прикордонній службі є аналогічними і передбачають необхідність поновлення особи на службі/роботі з одночасною виплатою їй грошового забезпечення (заробітної плати), допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального права у цій частині не вплинули на правильність вирішення спору по суті.
Розрахунок суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відповідачем не оспорюється, а тому рішення судів попередніх інстанцій у цій частині Судом не переглядаються.
Колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки оскаржувані накази були видані відповідачем 11 листопада 2019 року та 15 листопада 2019 року, у той час як позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження 11 грудня 2019 року, тобто в межах місячного строку встановленого приписами частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.
Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов