Справа № 280/6236/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2021 року м. Дніпросправа № 280/6236/20
(суддя Артоуз О.О., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі №280/6236/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діпл-авто» до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діпл-авто» 09 вересня 2020 року звернулось до суду з позовом до Державної податкової служби України (далі відповідач-1), Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі відповідач-2) згідно з яким просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №1634507/33011632, №1634513/33011632, №1634518/33011632, №1634503/33011632, №1634524/33011632, №1634525/33011632, №1634533/33011632, №1634540/33011632, №1634520/33011632, №1634529/33011632 від 12.06.2020 року про відмову в реєстрації податкових накладних №1 від 03.02.2020, №2 від 03.02.2020, №7 від 06.02.2020, №17 від 13.02.2020, №29 від 21.02.2020, №30 від 21.02.2020, №32 від 24.02.2020, №33 від 24.02.2020, №41 від 28.02.2020, №42 від 28.02.2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкові накладні №1 від 03.02.2020, №2 від 03.02.2020, №7 від 06.02.2020, №17 від 13.02.2020, №29 від 21.02.2020, №30 від 21.02.2020, №32 від 24.02.2020, №33 від 24.02.2020, №41 від 28.02.2020, №42 від 28.02.2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення не містять належної мотивації їх прийняття. При цьому, позивач зазначає про відсутність підстав вважати ризиковими господарські операції по яким виписано вищезазначені податкові накладні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що квитанції про зупинення реєстрації податкових накладних не містять інформації, які документи необхідні контролюючому органу для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних реєстрацію яких зупинено. Належної мотивації підстав та причин віднесення позивача до ризикових платників податків відповідно до п.8 «Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість» оскаржувані рішення відповідача-2 не містять.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у квитанціях про зупинення реєстрації податкових накладних міститься детальне та чітке посилання на критерії ризиковості операцій, якому відповідали зупинені податкові накладні та який відповідає пункту 8 критеріїв. Зазначає про те, що комісія приймала оскаржувані рішення про відмову у реєстрації податкових накладних тільки на підставі тих документів, які надавались на розгляд комісії. Також в доводах апеляційної скарги відповідач-2 вказує на те, що стягнуті судом на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. не є спів мірними з обсягом наданих послуг та не підтверджені документально.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивачем направлено на реєстрацію податкові накладні №1 від 03.02.2020, №2 від 03.02.2020, №7 від 06.02.2020, №17 від 13.02.2020, №29 від 21.02.2020, №30 від 21.02.2020, №32 від 24.02.2020, №33 від 24.02.2020, №41 від 28.02.2020, №42 від 28.02.2020 року (т.1 а.с. 39, 41, 43, 45, 47, 49, 51, 53, 55, 57).

За результатом направлення зазначених податкових накладних на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, позивачем отримані квитанції від 27.02.2020 №, №, №, № та від 10.03.2020 №, №, №, №, №, №, з яких вбачається, що податкові накладні прийняті під час їх подачі до Єдиного реєстру податкових накладних, але їх реєстрація зупинена. Підставою зупинення реєстрації визначено п. 201.16 ст. 201 Податкового Кодексу України, із зазначенням, відповідності платника податків п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (т.1 а.с.40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58).

Позивачем подано повідомлення від 09.06.2020 №1 про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, з яким надав копії документів та детальні письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податкових накладних №1 від 03.02.2020, №2 від 03.02.2020, №7 від 06.02.2020, №17 від 13.02.2020, №29 від 21.02.2020, №30 від 21.02.2020, №32 від 24.02.2020, №33 від 24.02.2020, №41 від 28.02.2020, №42 від 28.02.2020 (т.1 а.с.59, 60, 61-217, т.2 а.с.1-57).

За результатами розгляду наданих позивачем пояснень та документів, рішеннями комісії №1634507/33011632, №1634513/33011632, №1634518/33011632, №1634503/33011632, №1634524/33011632, №1634525/33011632, №1634533/33011632, №1634540/33011632, №1634520/33011632, №1634529/33011632 від 12.06.2020 - було відмовлено у реєстрації податкових накладних №1 від 03.02.2020, №2 від 03.02.2020, №7 від 06.02.2020, №17 від 13.02.2020, №29 від 21.02.2020, №30 від 21.02.2020, №32 від 24.02.2020, №33 від 24.02.2020, №41 від 28.02.2020, №42 від 28.02.2020 відповідно, з підстав: ненадання платником податку копій документів, а саме: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних; розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків; із зазначенням додаткової інформації «відсутні складські документи (інвентаризаційні описи)» (т.1 а.с. 29-38).

Позивач не погодившись із рішеннями комісії, в порядку передбаченому п.56.23. ст.56 Податкового кодексу України та п.5 Порядку розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 11.12.2019, в електронній формі засобами електронного зв`язку за допомогою програмного забезпечення M.E.Doc на адресу комісії Державної податкової служби України з питань розгляду скарг подав 22.06.2020 скарги щодо рішень про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №1634507/33011632, №1634513/33011632, №1634518/33011632, №1634503/33011632, №1634524/33011632, №1634525/33011632, №1634533/33011632, №1634540/33011632, №1634520/33011632, №1634529/33011632 від 12.06.2020 року (т. 2 а.с.58-111)

До скарг також було додано копії документів, які надавались до пояснень, які свідчать про підтвердження інформації, зазначеної у податкових накладних №1 від 03.02.2020, №2 від 03.02.2020, №7 від 06.02.2020, №17 від 13.02.2020, №29 від 21.02.2020, №30 від 21.02.2020, №32 від 24.02.2020, №33 від 24.02.2020, №41 від 28.02.2020, №42 від 28.02.2020.

Однак, відповідно до рішень за результатами розгляду скарг щодо рішень про відмову у реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 30.06.2020 №30329/33011632/2, №30280/33011632/2, №30295/33011632/2, №30287/33011632/2, №30301/33011632/2, №30312/33011632/2, №30340/33011632/2, №30296/33011632/2, №30317/33011632/2, №30370/33011632/2, зазначені скарги залишено без задоволення та рішення комісії регіонального рівня без змін (т.2 а.с.112-121)

Законність та обґрунтованість вищезазначених рішень щодо відмови у реєстрації податкових накладних №1 від 03.02.2020, №2 від 03.02.2020, №7 від 06.02.2020, №17 від 13.02.2020, №29 від 21.02.2020, №30 від 21.02.2020, №32 від 24.02.2020, №33 від 24.02.2020, №41 від 28.02.2020, №42 від 28.02.2020 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

В силу п. 201.10 ст. 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Пунктом 201.16 ст. 201 ПК України встановлено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010 року (далі Порядок №1246), та відповідно до п. 12 цього Порядку після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п.13 Порядку №1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Положеннями п.18 Порядку №1246 передбачено, що на момент прийняття у встановленому порядку рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування щодо таких податкової накладної та/або розрахунку коригування проводяться перевірки, визначені пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого).

За результатами таких перевірок формується квитанція про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, яка надсилається платнику податку разом з відповідним рішенням.

Механізм зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначений наведеним вище Порядком зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 11.12.2019р.

Постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 11.12.2019 року, яка набула чинності з 01.02.2020р., затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок зупинення реєстрації ПН); Порядок роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - Порядок роботи комісії); Порядок розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - Порядок №1165).

Пунктом 5 Порядку №1165 передбачено що, платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2). Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

Відповідно до змісту пункту 10 Порядку №1165 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Положеннями п. 11 Порядку №1165 передбачено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; 2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для зупинення реєстрації податкових накладних №1 від 03.02.2020, №2 від 03.02.2020, №7 від 06.02.2020, №17 від 13.02.2020, №29 від 21.02.2020, №30 від 21.02.2020, №32 від 24.02.2020, №33 від 24.02.2020, №41 від 28.02.2020, №42 від 28.02.2020 стало відповідність позивача пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість яка є Додатком №1 до Порядку №1165.

Відповідно до п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість, у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.

З копій наданих суду квитанцій від 27.02.2020 та від 10.03.2020 вбачається, що контролюючим органом відповідно до п.8 Критеріїв ризиковості не зазначено, що стало доказом ризиковості здійснення господарської операції (т.1 а.с.40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58).

Суд зазначає, що за загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

В той же час, вищезазначені квитанції не містять жодної мотивації підстав та причин віднесення позивача до ризикових платників податків відповідно до пункту 8 Критеріїв ризиковості платників податку, які б могли бути підставою для зупинення реєстрації поданих ТОВ «Діпл-авто» податкових накладних №1 від 03.02.2020, №2 від 03.02.2020, №7 від 06.02.2020, №17 від 13.02.2020, №29 від 21.02.2020, №30 від 21.02.2020, №32 від 24.02.2020, №33 від 24.02.2020, №41 від 28.02.2020, №42 від 28.02.2020 та необхідності надання первинних документів щодо операцій за цими накладними.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що зі змісту оскаржуваних рішень про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних вбачається, що в них проставлено позначки у відповідних пунктах стосовно підстав для відмови у реєстрації податкової накладної, а саме в пункті ненадання платником податку копій документів, а також в пункті, що містить загальний перелік документів, що не були надані, а саме Первинні документи щодо постачання /придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження/розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури /інвойси, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні, в приписці до цього пункту, у дужках, зазначено, що документи, які не надано платником необхідно підкреслити.

Однак, вказані рішення не містять жодних підкреслень, що свідчить про не надання комісією належної оцінки, які ж саме документи платником податку не було подано, і яким чином це унеможливило реєстрацію податкових накладних в ЄРПН.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що саме лише зазначення про відсутність документів не є достатньою підставою для відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, оскільки контролюючим органом повинно бути зазначено об`єктивні обставини, які перешкоджають реєстрації податкової накладної з урахуванням відсутності таких документів, при цьому, обов`язково повинна бути надана оцінка тим документам, що фактично подано платником податку.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що позивачем подавалися письмові пояснення щодо господарських операцій, які стали передумовою для складення поданих податкових накладних, та копії документів на її підтвердження, проте відповідач приймаючи оскаржувані рішення не надав їм оцінку. Відповідач не зазначає яким чином не надання позивачем «складських документів (інвентаризаційні описи)» свідчить про ризиковість позивача як платника податку та як наслідок впливає на можливість реєстрації цих податкових накладних.

Зазначене свідчить, що контролюючий орган обмежився формальним підходом до виконання своїх обов`язків, оскільки не дослідив первинні документи підприємства за спірними накладними за їх наявності.

Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості актів індивідуальної дії призводить до їх протиправності, та як наслідок їх скасування.

Щодо інших доводів відповідача слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зробив висновок про безпідставність доводів відповідача-2 в апеляційній скарзі про те, що стягнуті судом на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. не є співмірними з обсягом наданих послуг та не підтверджені документально, оскільки враховуючи зміст позовної заяви, за яким проаналізовано кожну господарську операцію із десяти по яким зупинено реєстрацію податкових накладних та в подальшому прийнято оскаржувані рішення про відмову у їх реєстрації, зміст яких також проаналізовано, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу за підготовку повної заяви у цій справі. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що сплата таких витрат підтверджена документально, а саме платіжним дорученням №2482 від 21.08.2020 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (т.2 а.с.130).

Щодо вимог позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу за підготовку3 відзиву на апеляційну скаргу у сумі 2000 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, його зміст не містить інших обґрунтованість ніж ті, що зазначені у позовній заяві, що свідчить про те, що написання такого відзиву не потребувало від адвоката додаткових знань та зусиль, що б могло потребувати додаткового часу для його написання, а тому суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для часткового задоволення таких вимог у загальному розмірі 1000 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у загальній сумі 1000 грн., які підлягають стягненню з Державної податкової служби України, за рахунок її бюджетних асигнувань у розмірі 500 грн. та з Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань у розмірі 500 грн. на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі №280/6236/20 без змін.

Стягнути з Державної податкової служби України, за рахунок її бюджетних асигнувань 500 (п`ятсот) грн. та з Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань 500 (п`ятсот) грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діпл-авто» в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко