Справа № 240/14986/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14986/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

25 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Ватаманюка Р.В. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області з наступними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 14.07.2020 №193 о/с по особовому складу про призначення полковника поліції ОСОБА_1 начальником Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області та звільнення з посади заступника начальника Головного управління - начальника кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

- поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління-начальника кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 14.07.2020;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення полковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління - начальника кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 14.07.2020;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області судові витрати у розмірі 5000 гри. (витрати на професійну правничу допомогу).

Вимоги позову обґрунтовані протиправністю наказу про переведення на іншу посаду, оскільки виданий він на підставі подання посадової особи, яка не уповноважена вносити таке подання, нерівнозначністю посад та переведенням в іншу місцевість без його згоди.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, постановленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що його переміщення на підставі оскаржуваного наказу від 14.07.2020 року №193о/с відбулося в межах рівнозначних посад, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Так, посилаючись на ч.2 ст.65 Закону України " Про Національну поліцію" дійшов висновку, що визначальною ознакою для визначення рівності посад, є виключно спеціальне звання поліції. За висновком суду, рівнозначна посада - це посада, за якою передбачено однакове граничне спеціальне звання, а посада, нижча, ніж та, на якій перебував поліцейський- за якою передбачено нижче спеціальне звання. З цих підстав суд зазначив у рішенні, що переміщення мало місце на рівнозначну посаду, оскільки обидві посади передбачають граничне спеціальне звання "полковник поліції ".

Помилковими, на думку скаржника, є висновки суду щодо рівнозначності посад, з урахуванням різних посадових окладів (посадовий оклад заступника начальника ГУНП становить 4600 грн., начальника відділу поліції - 3600 грн.). У зв`язку з цим суд зазначив, що відповідно до п.12 р.11 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 №260, керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції. За висновком суду, наведена норма свідчить про можливість варіювання за рахунок премій.

Не погоджується скаржник і з висновками суду щодо рівнозначності посад за функціональними обов`язками.

Скаржник також зазначає, що не погоджується з висновками суду, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми Закону України "Про державну службу" та Кодексу Законів про працю України.

Крім того, на думку скаржника, суд не дав правильної правової оцінки його доводам про те, що подання на переміщення було ініційоване не прямим керівником, без його згоди, в іншу місцевість.

У відзиві Головне управління Національної поліції вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 10.09.2019 №175 о/с по особовому складу полковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Головного управління - начальника кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 14.07.2020 №193 о/с по особовому складу відповідно до п.8 ч.10 ст. 62, п.п.1 п.2 ч.2 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію" полковника поліції ОСОБА_1 призначено начальником Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області звільнивши його з посади заступника начальника Головного управління - начальника кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Підставою для винесення наказу від 14.07.2020 №193 о/с слугувало подання начальника управління організаційного-аналітичного забезпечення та реагування, полковника поліції Мельника Є.Й. від 13.07.2020, згідно якому необхідність переміщення обумовлена інтересами служби.

Позивач, вважаючи оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - в редакції, на час виникнення спірних правовідносин).

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно частини першої статті 59 Закону №580-VIII cлужба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Як визначено ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частиною 3 ст.59 Закон України «Про Національну поліцію» встановлено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

У силу вимог частини четвертої вказаної статті, видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок переміщення та переведення поліцейського визначено у ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» №580, відповідно до якої, переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до ст.87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до ст.87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Таким чином, вказана норма п е р е д б а ч а є можливість переміщення поліцейського на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Згідно ч.7 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» №580 переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Частинами 8, 9 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» №580 унормовано, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Тобто, статтею 65 Закону України «Про Національну поліцію» №580 унормовано порядок та умови переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції.

Відповідно до статті 59 Закону №580-VIII з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року №1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок №1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).

Відповідно до розділу ІІ Порядку №1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема як переміщення по службі.

За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Предметом спору у цій справі є правомірність переміщення позивача з посади заступника начальника Головного управління-начальника кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області на посаду начальника Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VІІІ.

Аналіз положень пункту 2 частини першої статті 65 Закону від 02.07.2015 № 580-VІІІ дає підстави для висновку, що її застосування можливе виключно в разі переміщення особи на рівнозначну посаду.

Закон № 580-VIII, який є спеціальним у спірних правовідносинах, не містить визначення поняття «рівнозначна посада», натомість таке визначення містить інший «спеціальний» Закон, а саме Закон України «Про державну службу».

Водночас слід враховувати положення частини першої статті 59 Закону № 580-VIII, згідно з якою служба в поліції є державною службою особливого характеру.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу», рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Суд зазначає, що для цілей застосування статті 65 Закону №580-VIII поняття «переміщення» та «переведення» є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби.

Подібний висновок було викладено в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року в справі №420/5192/18.

Переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Підставою для переміщення поліцейського за ініціативою начальників є скорочення штатів або проведення реорганізації; необхідність проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами; службова необхідність - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Суд зазначає, що переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно мати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.

Законом №580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте Законом №580-VIII не встановлено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.

У постанові від 17 лютого 2015 року №21- 8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

За змістом Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльності поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. У зв`язку із цим на поліцейського законодавством покладено додаткові обов`язки, у тому числі і обов`язок проходити службу у місці, визначеному керівником. Відтак, питання переміщення поліцейських по службі врегульовано спеціальним законом, яким є Закон України «Про Національну поліцію».

Отже, враховуючи те, що порядок переміщення поліцейських по службі, врегульовано спеціальним Законом України "Про Національну поліцію", до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України застосуванню в цій частині не підлягають.

Частиною 2 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції. Таким чином рівнозначна посада - це посада, за якою передбачено однакове граничне спеціальне звання, а посада, нижча, ніж та, на якій перебував поліцейський - за якою передбачено нижче спеціальне звання.

Аналіз наведеної норми свідчить, що визначальною ознакою для визначення рівності посад є виключно спеціальне звання поліції.

При цьому суд звертає увагу, що будь - якого врахування при цьому кола функціональних обов`язків, ступеню підпорядкованості, посадових окладів, або інших чинників Закон України "Про Національну поліцію" не передбачає.

Статтею 80 "Види спеціальних звань поліцейських" Закону України "Про Національну поліцію" установлені спеціальні звання поліцейських.

Наказом Національної поліції України від 04.12.2015 №142 "Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань" врегульоване питання відповідності посад та граничних спеціальних звань поліції.

Відповідно до розділу III "Апарати головних управлінь Національної поліції" зазначеного наказу посаді заступник начальника головного управління відповідає граничне спеціальне звання "полковник поліції".

Згідно розділу IV "Управління, відділи, відділення поліції" цього ж наказу, посаді начальник відділу поліції (з обслуговування 2-х і більше районів, районів у місті, міст обласного значення, при штатній чисельності не менше 150 одиниць) відповідає граничне спеціальне звання "полковник поліції".

До Новоград - Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області входить чотири відділення: а саме Баранівське ВП, Романівське ВП, Пулинське ВП та Ємільчинське ВП.

Таким чином і посада заступника начальника Головного управління - начальника кримінальної поліції ГУНП в Житомирській області, і посада начальника Новоград - Волинського відділу поліції ГУНП в Житомирській області передбачає граничне спеціальне звання "полковник поліції", що підтверджується наведеними нормами, а також довідкою Управління кадрового забезпечення ГУНП від 06.10.2020 № 3999/12/02-2020.

Згідно постанови КМУ від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції України" посадовий оклад заступника начальника Головного управління становить - 4600 грн., начальника відділу поліції - 3600.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сама по собі різниця у розмірі посадових окладів у даному випадку не може сприйматись як нерівнозначність грошового забезпечення за загаданими посадами, оскільки остаточне грошове забезпечення за посадами зрівнюється за рахунок премій.

При цьому, перевірити доводи позивача щодо розміру місячного грошового забезпечення за новою посадою є неможливим, оскільки з 13 липня 2020 року позивач до виконання обов`язків начальника Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області не приступив внаслідок тимчасової непрацездатності.

Щодо порівняння ступеню підпорядкованості, слід зауважити, що посади заступника начальника Головного управління-начальника кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області та начальника Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області підпорядковані начальнику ГУНП в Житомирській області.

Апеляційний суд зауважує, що в цій справі предметом розгляду є саме законність переведення поліцейського на посаду, а отже правильним у цьому випадку є порівняння саме кола завдань і функціональних обов`язків поліцейського на посаді, а не загального порівняння кола завдань і функцій структурних підрозділів.

Так, судом першої інстанції встановлено, що права і обов`язки начальника управління Відділу поліції кореспондуються з правами і обов`язками заступника начальника ГУ- начальника кримінальної поліції ГУ НП, зокрема, з питань керівництва, організації і контролю за ввіреними підрозділами, з кадрових питань, з питань протидії злочинності та охорони прав і свобод громадян.

Наведене свідчить про рівнозначність посад заступника начальника Головного управління-начальника кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області та начальника Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Оцінюючи доводи позивача щодо того, що подання на його переміщення не було ініційоване його прямим керівництвом та відбулося без його згоди на переміщення на посаду начальника Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, суд зазначає таке.

Частинами восьмою-дев`ятою статті 65 Закону визначено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Отже, ініціювати питання переміщення по службі підпорядкованих поліцейських у зв`язку із службовою необхідністю, може прямий керівник (начальник) або керівники інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення, а не виключно прямий керівник, як вважає позивач та не потребує одержання згоди поліцейського.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про переведення полковника поліції ОСОБА_1 начальником Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, звільнивши з посади заступника начальника Головного управління-керівника кримінальної поліції ГУ НП в Житомирській області з 14.07.2020 року прийнято начальником ГУ НП в Житомирській області Ю.Олійником на підставі подання начальника УАЗОР Головного управління Національної поліції в Житомирській області підполковника поліції Є. Мельника .

Подання зумовлене станом організації роботи Новоград-Волинського ВП та тим, що начальник Новоград-Волинського ВП подав рапорт на переміщення на іншу посаду.

Питання щодо такого переміщення ОСОБА_1 порушено з урахуванням його досвіду керівної роботи, з метою поліпшення оперативної обстановки на території обслуговування Новоград-Волинського відділу поліції, забезпечення захисту прав і законних інтересів громадян, боротьби зі злочинними проявами, підвищення рівня довіри поліції серед населення та для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Отже, підставою для переведення позивача була ініціатива прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції у зв`язку з більш ефективною службою, виходячи з інтересів служби, що відповідає приписам частини 8 статті 65 Закону № 580-VII.

Доказів упередженості керівника ГУ НП в Житомирській області щодо ОСОБА_1 при вирішенні даного питання, судом не встановлено.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що відповідач, приймаючи наказ ГУНП в Житомирській області від 14.07.2020 № 193 о/с діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому підстави для визнання протиправним та скасування такого відсутні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи наведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 березня 2021 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Ватаманюк Р.В. Боровицький О. А.