Справа № 620/4142/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4142/20 Суддя першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (учасників) справи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ НП в Чернігівській області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 1162 від 20.08.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції Чернігівській області № 235 о/с від 25.08.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області поновити на службі в поліції;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.08.2020 року по день винесення судового рішення;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області відшкодувати утримане грошове забезпечення з ОСОБА_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року позов задоволено частково - визнано протиправними та скасовано накази ГУ НП в Чернігівській області від 20.08.2020 року №1162 та від 25.08.2020 року №235 о/с. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Крім того, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з невиконанням ним протиправного наказу від 16.03.2020 року №74 о/с, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, а відтак твердження Відповідача про відсутність ОСОБА_1 на службі без поважних причин є безпідставним.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що вимоги про поновлення Позивача на службі у поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають, позаяк відповідні питання вирішені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2020 року у справі №620/1190/20. Також суд звернув увагу на передчасності позовних вимог про зобов`язання Відповідача провести перерахунок та виплату грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988.

Визначаючи належний до присудження розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначив, що з урахуванням принципу співмірності стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн., а не 7 000,00 грн., про які просив ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд залишив поза увагою, що наказ від 16.03.2020 року №74 о/с був визнаний протиправним та скасований лише постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2020 року, а відтак до цього часу вважався правомірним та повинен був виконуватися ОСОБА_1 , що свідчить про обґрунтованість притягнення його до дисциплінарної відповідальності із подальшим звільненням. Окремо наголошує на безпідставності стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, по-перше, докази понесення відповідних витрат до ГУ НП в Чернігівській області Позивачем не надсилалися, по-друге, розрахунок не містить зв`язку із цією справою та має неточності щодо розміру, по-третє, зазначені у розрахунку послуги договором не передбачені взагалі.

Після усунення визначених в ухвалі від 25.01.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що невиконання наказу від 16.03.2020 року №74 о/с було зумовлено його протиправністю, про що Позивач доповідав начальнику ГУ НП в Чернігівській області та що 25.08.2020 року підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення до нього перебувало поза межами правового поля. Окремо підкреслив, що, з урахуванням рішення суду у справі №620/1190/20, Чернігівський окружний адміністративний суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо аргументів Апелянта про безпідставність стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. посилається на те, що рішення суду у цій частині повністю відповідає позиції Шостого апеляційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 14.05.2020 року у справі №620/3663/19.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ НП в Чернігівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу ГУ НП в Чернігівській області № 74 о/с від 16.03.2020 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника Срібнянського відділення поліції Прилуцького відділу поліції з 16.11.2019 року на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року по справі № 620/3663/19 та цим же наказом із 16.03.2020 року призначено заступником начальника Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУНП (т. 1 а.с. 25-26).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2020 року у справі № 620/1190/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково - рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 року скасовано та прийнято нове, яким адміністративний позов задоволено частково, та, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ по особовому складу ГУ НП в Чернігівській області від 16.03.2020 року № 74 о/с в частині призначення ОСОБА_1 заступником начальника Семенівського відділення поліції Новгород-Сіверського відділу поліції ГУНП, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Срібнянського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області з 16.03.2020 року, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Срібнянського відділення поліції Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції з 16.03.2020 року рішення суду підлягало негайному виконанню (т. 1 а.с. 52-54).

Судом першої інстанції також встановлено, що 16.07.2020 року ГУ НП в Чернігівській області було видано наказ № 1246 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», в якому зазначено, що 04.06.2020 року на розгляд керівництву ГУ НП в Чернігівській області було подано рапорт начальника Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області підполковника поліції ОСОБА_3 від 15.07.2020 року щодо відсутності на службі без поважних причин 05.06.2020 року по 15.07.2020 року заступника начальника Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 19).

У свою чергу, 25.08.2020 року Позивача було ознайомлено з наказом № 1162 від 20.08.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким приписано заступника начальника Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУ НП в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 через безпідставну відсутність на службі 05, 08, 09, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24, 25, 26 та 30 червня 2020 року, а також 01, 02, 03, 06, 07, 08, 09, 10, 13, 14, та 15 липня 2020 року звільнити із служби в поліції за порушення ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 3 ст. 1, ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, а також Присяги поліцейського (т. 1 а.с. 20).

Наказом ГУ НП в Чернігівській області від 25.08.2020 року № 235 о/с Позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (т. 1 а.с. 22).

Судом першої інстанції поряд з іншим встановлено, що висновок про наявність у діях Позивача вчинку, який слугував підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення, був зроблений за результатами службового розслідування, проведеного за фактом відсутності ОСОБА_1 на службі 05, 08, 09, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24, 25, 26 та 30 червня 2020 року, а також 01, 02, 03, 06, 07, 08, 09, 10, 13, 14, та 15 липня 2020 року.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. ст. 17, 18, 59 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), ст. ст. 1, 5, 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність прийняття оскаржуваних наказів, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено протиправність наказу про переведення Позивача на іншу посаду, про незаконність якого останній повідомляв керівника у передбаченому законодавством порядку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

За правилами п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 19 Закону поліцейський, який вчинив протиправне діяння несе дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Затверджений Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII Дисциплінарний статут Національної поліції України визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначають, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Зі змісту ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту випливає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення із служби в поліції.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Такий висновок щодо застосування наведених вище правових норм сформульовано у постановах Верховного Суду від 24.02.2020 року у справі №804/2711/17 та від 20.10.2020 року у справі № 340/1502/19.

Підстави проведення службового розслідування визначені статтею 14 Дисциплінарного статуту, за якою службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Як було встановлено раніше, затверджений начальником ГУ НП в Чернігівській області 13.08.2020 року висновок службового розслідування фіксує відомості про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог законодавства, що отримали свій вияв у безпідставній відсутності на службі у період з 05.06.2020 року по 15.07.2020 року на посаді заступника начальника Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУ НП в Чернігівській області (т. 1 а.с. 90-100). Указане підтверджується, зокрема, актами про відсутність на службі (т. 1 а.с. 101-156).

До такого висновку дисциплінарна комісія прийшла у зв`язку з тим, що наказом ГУ НП в Чернігівській області № 74 о/с від 16.03.2020 року Позивача було поновлено на посаді начальника Срібнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП та цим же наказом із 16.03.2020 року призначено заступником начальника Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУНП.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2020 року у справі № 620/1190/20 рішення суду першої інстанції було скасовано та позовні вимоги задоволені частково - визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Чернігівській області № 74 о/с від 16.03.2020 року в частині призначення Позивача заступником начальника Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУНП. Крім того, цим же судовим рішенням ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Срібнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП з 16.03.2020 року.

Отже, як вірно підкреслив суд першої інстанції, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт незаконного призначення Позивача на посаду заступника начальника Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУ НП з 16.03.2020 року.

Як було зазначено вище, дисциплінарним проступком є неналежне виконання чи невиконання поліцейським положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, а також порушення норм етичної поведінки поліцейського.

Разом з тим, аналіз змісту постанови суду апеляційної інстанції від 27.08.2020 року у справі №620/1190/20 свідчить, що Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання ним протиправного наказу.

При цьому така протиправність наказу підтверджується й постановою Верховного Суду від 11.08.2020 року у справі № 620/2624/19, якою касаційну скаргу ГУ НП в Чернігівській області залишено без задоволення, а рішення першої та апеляційної інстанції про скасування аналогічних наказів залишені без змін.

Той факт, що у період до 27.08.2020 року наказ № 74 о/с від 16.03.2020 року в частині призначення Позивача заступником начальника Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУ НП був чинним, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції про те, що цей індивідуальний акт був протиправним, а відтак ОСОБА_1 мав об`єктивні підстави його не виконувати.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Викладене дає підстави погодитися з позицією суду першої інстанції про те, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна вчинити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції принципу верховенства права.

До того ж, Чернігівський окружний адміністративний суд вірно звернув увагу, що частиною 4 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що поліцейським забороняється виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання такого наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на виконанні письмово повідомити про це прямому керівнику.

Матеріали справи свідчать, що висновок службового розслідування від 13.08.2020 року свідчить про те, що у ньому не наведено вчинення Позивачем будь-яких інших порушень крім вчинення прогулів внаслідок невиконання ОСОБА_1 протиправних наказів.

Тобто, Відповідачем не виявлено та не надано доказів того, що Позивач вчинив будь-які інші вчинки, яким можна було б надати відповідну оцінку на предмет підриву авторитету Національної поліції.

Крім іншого, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 у письмовій формі доповідав начальнику ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_4, начальнику Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5, начальнику Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 щодо відсутності законних підстав виконати протиправний наказ (т. 1 а.с. 56-59). Тобто Позивачем виконано вищезазначений обов`язок, встановлений ч. 4 ст. 5 Дисциплінарного статуту.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 25.03.2020 року по 30.05.2020 року ОСОБА_1 знаходився на лікарняному у зв`язку з погіршенням стану здоров`я .

Водночас, 01.06.2020 року Позивач повідомив начальника Прилуцького ВП та заступника начальника УКЗ ГУ НП в Чернігівській області, що може приступити до виконання службових обов`язків.

Згодом, 02.06.2020 року та 03.06.2020 року ОСОБА_1 було подано до Срібнянського ВП Прилуцького ВП ГУ НП в Чернігівській області заяви, в яких повідомив, що з метою виконання рішення суду у справі №620/3663/19 Позивач прибув до Срібнянського ВП ГУ НП в Чернігівській області 01.06.2020 року, однак доступу до службового кабінету та до виконання службових обов`язків надано не було, у зв`язку з чим просив надати доступ до службового приміщення та можливість виконувати службові обов`язки (т. 1 а.с. 60, 61).

З урахуванням наведеного, зважаючи на намагання вчинити дії щодо виконання своїх службових обов`язків та з огляду на те, що наказ від 16.03.2020 року №74 о/с, про незаконність якого в частині Позивач повідомляв керівників ГУ НП в Чернігівській області та його територіальних підрозділів, було визнано протиправним та скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що наказ № 20.08.2020 року № 1162 щодо ОСОБА_1 прийнято ГУ НП в Чернігівській області без наявних на те правових підстав та всупереч вимог чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

У свою чергу, наказ ГУ НП в Чернігівській області № 235 о/с від 25.08.2020 року по особовому складу «Про звільнення майора поліції ОСОБА_1 » також підлягає скасуванню, оскільки є похідним від наказу № 20.08.2020 року № 1162, про протиправність якого було вказано вище.

Колегія суддів також погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що вимоги про зобов`язання ГУ НП в Чернігівській області поновити ОСОБА_1 на службі у поліції та про стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.08.2020 року по день винесення судового рішення задоволенню не підлягають, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2020 року у справі № 620/1190/20, серед іншого, ОСОБА_1 поновлено на службі у поліції на посаді начальника Срібнянського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області з 16.03.2020 року та рішення у цій частині допущено до негайного виконання. Правильність указаних висновків суду не заперечується й Позивачем, про що останній зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що матеріали службового розслідування не дають можливості встановити наявність складу дисциплінарного правопорушення у діях ОСОБА_1 , що могло би бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, відповідає обставинам цієї справи. Водночас, в апеляційній скарзі окрім твердження про правомірність наказу від 16.03.2020 року №74 о/с у період до 27.08.2020 року, жодних доводів на спростування указаних вище обставин не наведено.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., колегія суддів, з урахування аргументів апеляційної скарги та позиції відзиву щодо їх спростування вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при поданні позовної заяви було заявлено вимогу про стягнення з Відповідача судових витрат. На підтвердження понесення витрат, як було встановлено судом першої інстанції, до позовної заяви було додано договір про надання юридичних послуг від 23.09.2020 року (т. 1 а.с. 67-68), розрахунок витрат робочого часу, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, в якому вказано, що прямі збитки складають 7 000,00 грн., у той час як вартість послуг становить 8 346,00 грн. (т. 1 а.с. 64), довідка адвоката Матвієнка В.М. про прийняття в якості оплати послуг за договором від 23.09.2020 року від ОСОБА_1 коштів в сумі 7 000,00 грн. (т. 1 а.с. 65).

Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, наголошуючи на тому, що всупереч вимог процесуального закону документи, що підтверджують розмір понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу, не були направлені Відповідачу, ГУ НП в Чернігівській області залишено поза увагою, що розрахунок витрат та довідка були додані до копії позовної заяви (т. 1 а.с. 9) та, відповідно, направлялися Апелянту. Крім того, із змістом договору про надання юридичних послуг від 23.09.2020 року Відповідач був ознайомлений 27.11.2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи (т. 2 а.с. 1).

Колегія суддів вважає помилковими посилання Апелянта на те, що наявний у матеріалах справи розрахунок (т. 1 а.с. 64) не містить відомостей, що він стосується саме цієї справи, оскільки у ньому зафіксовано, що він складений за угодою про надання правничої допомоги ОСОБА_1 . Надані ж Відповідачем до суду першої інстанції копії інших розрахунків адвоката Матвієнка В.М. , які також стосувалися ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 9-10), та в яких розмір оплати був відмінний (5000,00 грн. і 8000,00 грн. відповідно), свідчить про їх нетотожність та належність до інших договорів, позаяк розмір витрат у розрахунку щодо цієї справи має підтверджуватися довідкою, у той час в інших розрахунках - квитанціями.

Судовою колегією враховується, що згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19, відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Таким чином, наявна у матеріалах справи довідка від 23.09.2020 року (т. 1 а.с. 65) є належним і достатнім доказом, що підтверджує фактичну сплату адвокату грошових коштів Позивачем у розмірі 7 000,00 грн.

Доводи Відповідача щодо неналежності вказаної довідки з огляду на невідповідність розміру сплачених витрат у розмірі 7 000,00 грн замість 8 346,00 грн є неприйнятними, так як ОСОБА_1 сплатив указані кошти по факту надання адвокатом відповідних послуг на виконання умов договору від 23.09.2020 року, при цьому прямі збитки Позивача згідно розрахунку витрат робочого часу, пов`язаного з наданням професійної правничої допомоги, складають 7 000,00 грн.

На переконання судової колегії, як вірно встановлено судом першої інстанції, наданий розрахунок суми судових витрат містить інформацію про час, витрачений на вчинення необхідних дій, в якому конкретизовано обсяг наданих послуг (вивчення нормативної документації, складення процесуальних документів, усні консультації клієнта, участь у судових засіданнях).

У свою чергу, згідно вказаного розрахунку, вартість послуг пов`язаних з наданням правничої допомоги складає 8346 грн, у тому числі 1669, 20 грн за одну годину, зокрема: робочий час на з`ясування обставин справи з клієнтом, з урахуванням складності справи - 0,5 годин; вивчення нормативної документації пов`язаної із розглядом справи - 0,5 годин; складання процесуальних документів - 1 година; усні консультації клієнта - 0,5 годин; участь у судових засіданнях - орієнтовно 2,5 години.

Усього, адвокатом Матвієнко В.М. витрачено 5 годин для надання правничої допомоги позивачу, що становить 8346 грн.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 7 000,00 грн., понесені Позивачем, є документально підтвердженими, разом з тим, вони не є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення судових витрат на правничу допомогу лише в розмірі 3 000,00 грн, що відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Посилання Апелянта на необґрунтованість вказаного розрахунку з огляду на відсутність судових засідань у даній справі суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки даний вид послуг судом першої інстанції під час вирішення питання про відшкодування витрат враховано не було з огляду на розгляд даної справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. До того ж судом першої інстанції підкреслено, що при вирішення питання про присудження витрат було враховано, що позовні вимоги були задоволені частково.

За таких обставин, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що із змісту поданих документів вбачається, що ОСОБА_1 надавалася правнича допомога у передбаченому договором обсязі, понесені витрати є пропорційними предмету спору та обсягу проведеної роботи, а також підтверджують їх безпосередній зв`язок саме з даною справою. Викладене, у свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на отримання професійної правничої допомоги, в сумі 3 000,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог та з урахуванням принципу співмірності, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 31» березня 2021 року.