Справа № 200/9805/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року справа №200/9805/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року (повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року в м. Слов`янську) в справі № 200/8971/20-а (суддя в І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просив суд зобов`язати Управління нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків сплати щомісячної страхової виплати з 01 травня 2016 року по 28 лютого 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що нормативне регулювання спірних правовідносин не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що позивач основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів.

Також апелянт зауважує, що відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду при стягненні коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Однак заборгованість по страхових виплатам виплачена позивачу своєчасно та в повному обсязі.

За таких обставин апелянт наголошує на правомірності своїх дій та відсутності підстав для задоволення позову.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою від 07 червня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АВ №083060 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25% з 24 лютого 2001 року безстроково. (а.с.10)

Довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення від 08.10.2015 №, виданої ОСОБА_1 , встановлено термін дії до 08 квітня 2016 року.

24 грудня 2015 року позивач звернувся із заявою про виплату раніше призначеної страхової виплати за період, в якому не проведено платежі відділенням виконавчої дирекції Фонду м. Сніжне та продовження раніше призначеної страхової виплати на період з 08 жовтня 2015 року по 08 квітня 2016 року.

Постановою ФССНВВ у м. Костянтинівці від 03 лютого 2016 року №0534/75164/2798/12 продовжено ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності на період з 01 грудня 2015 року по 30 квітня 2016 року та проведено донарахування щомісячних виплат за грудень 2015, січень 2016 року.

Постановою ФССНВВ у м. Костянтинівці від 03 березня 2016 року №0534/75164/2798/13 продовжено ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності за період з березня 2014 по листопад 2015 року.

Постановами ФССНВВ у м. Костянтинівці від 03 травня 2016 року №0534/75164/2798/14 припинено виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності з 01 травня 2016 року з причини закінчення терміну дії довідки ВПО.

Постановами ФССНВВ у м. Костянтинівці від 28 квітня 2017 року №0534/75164/2798/16 та №0534/75164/15 ОСОБА_1 знятий з обліку страховий випадок «трудове каліцтво» за номером 2798 з 30 квітня 2016 року, причина зняття - скасування довідки ВПО, припинено всі страхові виплати з 01 травня 2016 року.

18.03.2019 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо виплати раніше призначеної страхової виплати за період, в якому не проведено платежі Фондом, та продовження раніше призначеної страхової виплати.

Постановою Костянтинівського міського відділення УВД ФССУ в Донецькій області від 11 квітня 2019 року № 0525/75164/75164/17 продовжено особі з інвалідністю ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1572,82 грн, виплати провадити з 01 березня 2019 року безстроково.

Відповідач листом від 24 червня 2019 року №Б-01-04/19-308 повідомив позивача про те, що у період з грудня 2015 року по квітень 2016 року позивач перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати, в тому числі заборгованість за період з травня 2014 по листопад 2015 року у Костянтинівському відділенні УВД ФСС. З 01 травня 2016 року відділення вимушене було припинити перерахування страхових виплат у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік ВПО. На підставі заяви про продовження раніше призначеної страхової виплати від 18 березня 2019 року та після перевірки органами соціального захисту населення та підтвердження достовірності інформації про фактичне місце проживання та на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Костянтинівської міської ради з березня 2019 року позивачу відновлено страхові виплати у відповідності з Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 365. Додатково повідомлено, що на підставі вищезазначеного порядку суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, проте такий порядок відсутній.

Отже, судами встановлено, що позивачу з 01 березня 2019 року виплачуються щомісячні страхові виплати, а заборгованість за період з 01 травня 2016 року по 28 лютого 2019 року на час звернення позивача до суду не нарахована та не виплачена.

Зазначені вище обставини установлені судовим рішенням по адміністративній справі № 200/9621/19-а від 16 жовтня 2019 року, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління про зобов`язання визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01 травня 2016 року по 28 лютого 2019 року, включно.

Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з 01 травня 2016 року по 28 лютого 2019 року, включно.

Вказане рішення набрало законної сили 04 грудня 2019 року.

Отже спірним питанням цієї справи є виплата позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом № 2050-III.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом № 2050-III, Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001(далі - Порядок № 159).

Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 07 листопада 2012 року № 6-131цс12.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

У такому випадку правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку № 159, формулювання щодо обчислення компенсації, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень наведеного Порядку, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17), від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16 квітня 2020 року у справі № 200/11292/19-а.

На виконання судового рішення позивачу здійснено відповідні нарахування та виплати заборгованості зі страхових виплат, що підтверджується платіжним дорученням № 35 від 24 січня 2020 року.

Оскільки належні позивачу страхові виплати позивачу виплачені не своєчасно, відповідач повинен був при її виплаті нарахувати компенсацію втрати частини доходів за відповідний період, проте таких дій не вчинив.

Слід наголосити, що саме протиправні дії відповідача призвели до не нарахування та невиплати позивачу страхових виплат з травня 2016 року, що встановлено судовим рішенням у справі № 200/9621/19-а. Відповідач не може посилатися на те, що спірні суми були нараховані лише рішенням суду, отже з цього періоду може обліковуватись порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, оскільки вказане не нарахування було безпідставним. Відтак відбулась втрата позивачем частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків їх виплати.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат.

Згідно зі статтею 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду правомірності відмови у розрахунку, нарахуванні та виплаті компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати страхових виплат згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.10.2019 по справі № 200/9621/19-а, а відтак, права позивача щодо отримання належної йому компенсації є порушеними.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за період з травня 2016 року по лютий 2019 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18 від 03 травня 2018 року, яка залишена без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04 вересня 2018 року.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року в справі № 200/9805/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 30 березня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук