Справа № 161/18652/20
Суддя: Кирилюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/61/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Кирилюк В.Ф., за участю секретаря судового засідання Самолюк І.М., представника позивача Коберського А.П., представника відповідача Росохатої Д.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2020 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.188-5 КУпАП, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем цього правопорушення.

Також посилається на ряд процесуальних порушень, які, на думку позивача, були допущені відповідачем.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 20 жовтня 2020 року №2/3-10.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, суб`єкта владних повноважень, у судовому засіданні та в письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2020 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України Семенець Аллою Миколаївною винесена постанова від 20 жовтня 2020 року №2/3-10, якою встановлено, що ОСОБА_1 , як генеральний директор ТОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна» (далі - ТОВ «ПКПФ-Україна), не виконав вимоги п.2 припису Державної екологічної інспекції України від 29 липня 2020 року №2/4-3 щодо забезпечення дотримання умов дозволу на спеціальне водокористування №51/ХМ/49д-20, а саме не забезпечив дотримання встановлених у дозволі нормативів гранично допустимих скидів забруднюючих речовин із зворотними водами на скиді у р. Хомора з випуску №1. З цих підстав позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, яке передбачено ст.188-5 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 765,00 грн. (т.1 а.с.12-13).

Частиною другою статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Оскільки оскаржувана постанова винесена 20 жовтня 2020 року, а позивач звернувся до суду лише 12 листопада 2020 року, він пропустив встановлений у ч.2 ст.286 КАС України строк звернення до суду.

Одночасно, разом з позовом, подане письмове клопотання позивача з проханням поновити цей строк, оскільки він пропущений ним з поважних причин, а саме у зв`язку тим, що оскаржувану постанову він отримав лише 26 жовтня 2020 року за місцем свого проживання у с. Гаразджа Луцького району Волинської області, а у період з 23 жовтня 2020 року по 06 листопада 2020 року він перебував у службовому відряджені.

Частиною першою статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова була направлена позивачу рекомендованим поштовим відправленням АТ «Укрпошта» №325, яке, згідно даних трекінгу на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта», було вручено 26 жовтня 2020 року у с. Гаразджа Луцького району Волинської області (а.с.14).

Крім того, з наказу ТОВ «ПКПФ-Україна» від 22 жовтня 2020 року №46/1, а також відповідного посвідчення на відрядження, дійсно слідує, що позивач ОСОБА_1 у період з 23 жовтня 2020 року по 06 листопада 2020 року перебував у службовому відрядженні у м. Миколаїв (т.1 а.с.17-18).

На переконання суду, враховуючи той факт, що позивач фактично мав змогу реалізувати своє право на оскарження спірної постанови з 06 листопада 2020 року, коли повернувся із службового відрядження, а до суду він звернувся в короткий проміжок часу, тобто, вже 12 листопада 2020 року, строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин, а тому суд його поновлює.

Надаючи правову оцінку спірній постанові, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідач, Державна екологічна інспекція України, підтверджуючи правомірність свого рішення про притягнення позивача до відповідальності, повинен був надати суду всі наявні у нього докази, що свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Переглянувши та вивчивши надані сторонами матеріали, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення у вигляді невиконання законного припису посадової особи органу, який здійснює державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, радіаційної безпеки або охорону природних ресурсів, тобто, передбаченого ст.188-5 КУпАП, що підтверджується наступним.

Так, з матеріалів справи слідує, що 29 липня 2020 року Державною екологічною інспекцією України винесений припис №2/4-3 ТОВ «ПКПФ-Україна», в у пункті 2 якого вимагалося забезпечити дотримання умов дозволу на спеціальне водокористування №51/ХМ/49д-20, а саме не забезпечив дотримання встановлених у дозволі нормативів гранично допустимих скидів забруднюючих речовин із зворотнім водами на скиді у р. Хомора. Термін виконання припису був встановлений до 01 вересня 2020 року (т.1 а.с.145-146).

Доказів оскарження цього припису у встановленому порядку, чи доказів його скасування, позивач суду не надав, а отже він підлягав до безумовного виконання з боку ТОВ «ПКПФ-Україна», генеральним директором якого є позивач.

Актом відповідача від 07 жовтня 2020 року №2/3-4 за результатом проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, було здійснено перевірку виконання припису від 29 липня 2020 року №2/4-3, в ході якої встановлено, що ТОВ «ПКПФ-Україна» є первинним водокористувачем та здійснює спеціальне водокористування на підставі дозволу №51/ХМ/49д-20, виданого Державним агентством водних ресурсів України, терміном дії з 03 квітня 2020 року по 03 квітня 2023 року.

Спеціальне водокористування передбачає забір поверхневих вод з р. Хомора для забезпечення господарсько-побутових та виробничих потреб та скид у цю ж річку виробничих та господарсько-побутових стічних вод, у тому числі господарсько-побутових стічних вод смт. Понінка (випуск №1) та скид виробничих (умовно чистих) вод від промивки цеолітових фільтрів (випуск №2).

Відповідно до опису виявлених порушень, який є додатком до акту, встановлено, що підприємством не був виконаний п.2 вищенаведеного припису, а саме не забезпечено дотримання встановлених у дозволі нормативів гранично допустимих скидів забруднюючих речовин із зворотними водами на скиді у р. Хомора з випуску №1. За результатами інструментально-лабораторного контролю проб зворотних вод, відібраних 24 вересня 2020 року та 01-02.10.2020 року виявлено перевищення нормативів гранично допустимих скидів забруднюючих речовин із зворотними водами на скиді у р. Хомора з випуску №1 по азоту амонійному, залізу загальному, завислих речовинах, хімічному споживанню кисню та біохімічному споживанню кисню (т.1 а.с.157).

Вказані в акті висновки про перевищення нормативів гранично допустимих скидів забруднюючих речовин із зворотними водами на скиді у р. Хомора з випуску №1 об`єктивно підтверджується дослідженими судом протоколом вимірювання показників складу та властивостей вод від 30 вересня 2020 року №№97-20, 104-20/1, 1/2/6, 106-20/1, від 06 жовтня 2020 року №№98-20, 53 (106-20/1)-10-20, 54(107-20/1)-10-20, від 07 жовтня 2020 року №№99-20, 107-20/1, 53-1 (106-20/1)-10-20, 54-1(107-20/1)-10-20 (т.1 а.с.183-206).

Суд окремо звертає увагу, що вказані вимірювання дотримання нормативів здійснювалося тричі і трьома різними органами - Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області, Державною екологічною інспекцією Поліського округу, Державною екологічною інспекцією Столичного округу, і в кожному випадку підтверджувалося перевищення нормативу викиду по азоту амонійному, залізу загальному, завислих речовинах, хімічному споживанню кисню та біохімічному споживанню кисню.

Будь-яких доказів, що спростовують вказані протоколи вимірювання, позивач суду не надав.

Вказане, на переконання суду, об`єктивно підтверджує той факт, що позивач, як генеральний директор ТОВ «ПКПФ-Україна», не виконав вимоги п.2 припису відповідача від 29 липня 2020 року №2/4-3, а саме не забезпечив дотримання встановлених у дозволі нормативів гранично допустимих скидів забруднюючих речовин із зворотнім водами на скиді у р. Хомора з випуску №1, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.188-5 КУпАП.

Доводи позивача про те, що станом на день проведення перевірки та складення протоколу в розпорядженні відповідача були відсутні відповідні протоколи вимірювання, є припущенням позивача, які спростовуються матеріалами справи, в яких наявні відповідні письмові протоколи вимірювання від 30 вересня 2020 року, 06 та 07 жовтня 2020 року.

Крім того, його доводи про те, що йому, а також підприємству, повинні були бути надіслані відповідні протоколи вимірювання є неспроможними, адже такого законодавчого обов`язку для відповідача не встановлено, а ознайомитися з ними, як частиною матеріалів справи про адміністративне правопорушення, позивач мав змогу, як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Листування сторін стосовно отримання копій цих протоколів, а також міркування позивача з приводу того, яким чином, коли, у який спосіб та з вказівкою яких відправників повинен був надіслати відповідач копії протоколів суд до уваги не бере, адже це виходить за межі розгляду цієї справи, а у разі незгоди позивача з діями відповідача стосовно розгляду відповідних звернень, він вправі оскаржити їх окремо, як це передбачено Законом України «Про звернення громадян».

Пояснення позивача про те, що було порушено його право на захист, оскільки він просив відкласти розгляд справи про адміністративне правопорушення, суд знаходить безпідставним, адже перше засідання у справі про адміністративне правопорушення було призначено на 13 жовтня 2020 року, про що було зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення (т.1 а.с.207 зворот).

Позивач скористався своїм право подати клопотання про відкладення розгляду справи, яке направив 12 жовтня 2020 року (т.1 а.с.83-84). Це клопотання було задоволено відповідачем, а розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2020 року о 14 год. 00 хв. (т.1 а.с.86-91).

У повторному клопотанні від 19 жовтня 2020 року позивач самостійно визнає, що отримав повідомлення про виклик на 20 жовтня 2020 року ще 13 жовтня 2020 року, тобто завчасно (т.1 а.с.92-94).

Отже, позивач був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також йому було роз`яснено його право на ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення у приміщенні Державної екологічної інспекції України.

Будь-яких доказів того, що позивач скористався своїм правом ознайомитися з матеріалами справи про адміністративні правопорушення, позивач суду не надав, так само як і не надав він доказів того, що прибував до відповідача з таким наміром, а йому чинилися якісь перешкоди у цьому.

На думку суду, повторне клопотання позивача про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначеного на 20 жовтня 2020 року, було правомірно відхилено відповідачем, адже таке клопотання було мотивоване не об`єктивними чинниками (хвороба, тимчасова непрацездатність, відрядження, відпустка, сімейні обставини тощо), а пасивною позицією позивача, який, не зважаючи на роз`яснення та наявність достатнього часу, не прибував до відповідача ознайомлюватися з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, позивач скористався своїм правом надати свої пояснення по суті правопорушення на стадії судового перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення, цим поясненням надав оцінку суд, а сам позивач представлений у суді особою, яка має право на зайняття адвокатською діяльність, тобто надавати професійну правничу допомогу. Тому, на думку суду, право на захист позивача було повністю дотримано і на цій стадії процесу.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-5 КУпАП, а під час судового розгляду суд не знайшов істотних процесуальних порушень, які б призвели до ухвалення відповідачем неправильного по суті рішення, суд дійшов висновку, що слід залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Суд вважає доречним посилання позивача на невірне визначення відповідачем у спірній постанові дату набрання нею чинності 29 жовтня 2020 року, оскільки згідно ст.291 КУпАП, ст.286 КАС України, останнім днем оскарження спірної постанови було 30 жовтня 2020 року (п`ятниця), а тому вона могла набрати чинності лише на наступний день - 31 жовтня 2020 року.

Аналогічно був неправильно зазначений строк пред`явлення постанови до примусового виконання, адже правила ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язують початок обчислення цього строку не з дня її винесення, як помилково зазначив відповідач у тексті постанови, а з наступного дня після набрання нею законної сили. Оскільки в загальному порядку, постанова набирала законної сили 31 жовтня 2020 року, строк пред`явлення її до примусового виконання починався з 01 листопада 2020 року та закінчувався 01 лютого 2021 року.

Вказане, на думку суду, не впливає на законність спірної постанови по суті, але впливає на правильне визначення процесуальних строків під час її примусового виконання, а тому суд виправляє цей недолік зазначаючи про це у резолютивній частині цього рішення.

Керуючись ст.286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Постанову Державної екологічної інспекції України від 20 жовтня 2020 року №2/3-10 про накладення адміністративного стягнення залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення.

Змінити у тексті постанови Державної екологічної інспекції України від 20 жовтня 2020 року №2/3-10 дату набрання нею чинності з 29 жовтня 2020 року на 31 жовтня 2020 року, а строк пред`явлення її до примусового виконання - з 20 січня 2021 року на 01 лютого 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є Державна екологічна інспекція України, м. Київ, Нопопечерський провулок, 3, корпус 2, .

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 31 березня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк