Справа № 640/9128/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року м. Київ № 640/9128/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представника позивача Шапошнікова О.О., відповідача Коваленко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАМЕТ»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАМЕТ» (далі-позивач/ ТОВ «МЕГАМЕТ») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві ( далі - відповідач/ ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.11.2018 №2, №2, №2;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 07.05.2019 №123071-17;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 07.05.2019 №123071-17.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ТОВ «МЕГАМЕТ» (код 32092239) податкового законодавства період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 30.06.2018, результати якої оформлені актом від 19.10.2018 №715/26-15-14-02-03/32092239 (далі -акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки, перевіркою ТОВ «МЕГАМЕТ» встановлено порушення:

- пп.14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п.134.1. ст. 134, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України п.5 П (С)БО 11, П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, п.12 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів 31.12.1999 № 318. в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на суму 9 184 136 грн. та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І п/р. 2018 рік на 909 390 гривень;

- п.185.1 ст.185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2018 на 1 200 гривень.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення віл 29.11.2018:

- №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 9184136,00 грн.;

- №2, яким зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2018 на 1 200 грн.;

- №2, яким зменшено суму об`єкта оподаткування податком на прибуток за І п/р. 2018 рік на 909 390 грн.

В подальшому, Головним управлінням ДФС у м. Києві сформовано податкову вимогу від 07.05.2019 №123071-17, згідно якої станом на 06 травня 2019 року сума податкового боргу ТОВ «МЕГАМЕТ» становить 15371950,61 грн.

Поряд з цим, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 07.05.2019 №123071-17 про опис майна у податкову заставу, яким, відповідно до ст. 89 Податкового кодексу України, здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віддані або оперативному управлінні) платника податків ТОВ «МЕГАМЕТ» (код 32092239).

Вважаючи вказані рішення контролюючого органу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

1. Щодо позовних вимог в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 29.11.2018 №2, №2, №2.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, ТОВ «Мегамет» документально оформлювались операції з ТОВ «Охорона -Гуард» (код 35924283) згідно усного договору.

Згідно видаткової накладної №552 від 30.09.2017 ТОВ «Мегамет» отримало від ТОВ «Охорона-Гуард» послуги перевезення на загальну суму 7200 грн. в т.ч. ПДВ.

Натомість, судом встановлено, згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2018 по справі № 757/19295/18-к: «...здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003203 від 06.10.2017 за фактом вчинення неправомірних дій службовими особами Міністерства соціальної політики України та ПП «Ай Ті Ленд», які вчинили за воління грошовими коштами в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем, під час виконання умов договору №QCBS-3.4 від 08.08.2016 на консультаційні послуги, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.205. ч.3 ст.212 КК України.

Упродовж 2016-2017 Міністерством соціальної політики України на виконання Договору про надання консультативних послуг № дСВ5І-3.4 від 08.08.2016 перераховано на рахунок ПП «Ай Ті Ленд» понад 23 мли., гри., які останнім , в подальшому перераховано на рахунки фізичних осіб -підприємців. Результати консультаційних послуг передано замовнику у формі звітів з питань соціального захисту. Зміст даних звітів переважно складається з відомостей, якими володіють відповідні державні органи та дає підстави вважати, що результати консультаційних послуг є компіляцією інформаційних джерел відповідних державних установ та органів. Таким чином за державні кошти здійснюється закупівля інформаційно - консультаційних матеріалів, складених на основі даних, які фактично перебувають у власності держави.

Отримані кошти акумулюються на поточних та депозитних рахунках ПП «Ай Ті Ленд». після чого з метою їх заволодіння та легалізації розподіляються через мережу рахунків фіктивних суб`єктів господарської діяльності,. що входять до складу конвертаційного центру, а саме ПТІ «Охорона-Гурд» та ряд інших підприємств».

Враховуючи встановлені обставини, суд погоджується, поставка від ТОВ «Охорона -Гуард» вважається безоплатно отриманою, в бухгалтерському обліку позивача операції з безоплатно отриманих товарів не відображені.

На підставі вищевикладеного ТОВ «Мегамет» безпідставно включило до податкового кредиту податок на додану вартість за рахунок податкових накладних, виписаних від імені ТОВ «Охорона -Гуард».

Також, згідно до оборотно-сальдової відомості за 2015 рік по бухгалтерському рахунку №631 «Рзрахунки з вітчизняними постачальниками» встановлено, що основним постачальником позивача в 2015 році було ТОВ «ТЕРМОЛАЙФ» (код 39226496).

Так, між ТОВ «ТЕРМОЛАЙФ» (Продавець) в особі директора ОСОБА_1 та позивачем (Покупець) в особі директора Коноваленко Миколи Федоровича укладено договір купівлі-продажу №16 від 01.04.2015 року, згідно умов якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця метал вживаний іменований «Товар», а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар згідно з умовами Договору.

Товар поставляється партіями, кількість кожної партії визначається Покупцем шляхом переважування Товару на вагах Покупця у присутності представника Продавця.

Право власності на Товар виникає у Покупця з моменту його отримання на склад Покупця.

Згідно пункту 2.4 якість, комплектність, пакування та маркування Товару повинні відповідати ДСТУ , та діючий нормативній документації на цей вид Товару.

Товар поставляється на умовах СРТ - м. Артемівськ, вул. Кірова, 42, згідно Інкотермс -2000.

На підтвердження виконання умов вказаного Договору, позивачем до надані копії видаткових накладних всього на суму 20135364,18 грн., актів приймання брухту та відходів кольорових металів, виписки з особового рахунку.

У відповідності статті 1 Закону України «Про металобрухт» документи у сфері роботи з металобрухтом - документи, що містять дані про походження і власника металобрухту, відповідність його вимогам законодавства, нормам і правилам вибухової, пожежної, екологічної та радіаційної безпеки.

Приписами статті 5 Закону встановлені вимоги до суб`єктів господарювання, що здійснюють заготівлю металобрухту та операції з металобрухтом.

Так, суб`єкти господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, повинні мати кваліфікованих спеціалістів, відповідне обладнання та устаткування на праві власності або оренди.

Приймальні пункти повинні мати власну або орендовану ділянку з твердим покриттям, площа якої визначається суб`єктом господарювання з урахуванням його виробничих потреб, або контейнер (будь-яку іншу відповідну ємність, тару), які забезпечують зберігання металобрухту у спосіб, що унеможливлює проникнення шкідливих речовин у ґрунт. Кожен приймальний пункт повинен мати вагове обладнання, що відповідає його виробничим потребам, систему відеоспостереження, відеозапису, архівування та зберігати створену в процесі відеоспостереження інформацію не менше трьох місяців.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють операції з металобрухтом, повинні забезпечити контроль за вибуховою, пожежною, екологічною та радіаційною безпекою відповідно до законодавства.

Згідно статті 6 Закону України «Про металобрухт» суб`єкти господарювання, які здійснюють реалізацію металобрухту, повинні засвідчувати його відповідним документом про відповідність металобрухту вимогам нормативно-правових актів.

В ході аналізу первинних документів встановлено, що вказані акти приймання брухту та відходів кольорових металів не містять місця складання, не містять прізвища та посади особи, що їх склала, тобто неможливо ідентифікувати особу постачальника, відповідальну за здійснення господарської діяльності.

В жодному первинному документів не вказано походження металобрухту.

Ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в даній адміністративній справі, а також неодноразово в судових засідання судом витребовувались від позивача: засвідчені копії документів, на підставі яких позивачем було віднесено до складу витрат суми, сплачені контрагентам, а суми ПДВ, до податкового кредиту; документи, на підставі яких позивачем було використано в господарській діяльності отримане від контрагентів (зберігання, продаж, використання); письмові пояснення керівника та відповідальних осіб позивача щодо осіб, які представляли контрагентів позивача при укладенні угод та виконанні робіт (передачі товарів), засобів комунікації з контрагентами та укладення угод; докази фактичного виконання робіт (передачу товару)- транспортування, зберігання, введення в експлуатацію тощо.

Проте, позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували реальність здійснених господарських операцій, з урахуванням чого неможливо відслідкувати подальший рух товарів; відсутні докази зберігання придбаного товару, оприбуткування товару на складах позивача та його подальшого використання.

Отже, контролюючим органом у процесі перевірки встановлені обставини, які у сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про надання послуг, фактичну неможливість виконання цих послуг саме задекларованими контрагентом, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті, створено штучну видимість здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цими контрагентами.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно- правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Зазначене вище, на думку суду, дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування позивачем показників податкової та фінансової звітності, виписані контрагентом ТОВ «Термолайф Плюс», не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому не є достатніми доказами фактичного виконання розглядуваних поставок, тобто спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими контролюючим органом фактами щодо діяльності контрагента-постачальника свідчить про безтоварність спірних операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку Товариства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №21-3270а15 від 12.04.2016 р. (справа №826/17617/13-а) та №21-4976а15 від 26.04.2016 р. (справа №2а-4201/11/2670), а також у постанові Верховного Суду №К/9901/3719/18 від 20.06.2018 р. (справа №826/14465/13-а).

Таким чином, суд погоджується із твердженнями відповідача про те, що документально оформлені документи щодо поставки позивачу товару, що ідентифікується за найменуванням (характеристикою) не підтверджується реальним його одержанням (придбанням) від постачальника, а відсутність придбання товару по ланцюгу постачання свідчить про нереальність здійснення поставки (продажу) товару на користь ТОВ «Мегамет».

Надані позивачем копії первинних документів по взаємовідносинам із вказаними постачальниками лише фіксують господарські операції та не підтверджують їх товарність.

Судом неодноразово витребовувались у позивача документи та пояснення, проте, позивачем лише дублювалась інформація з наданих суду документів, без жодного надання додаткових даних. Суд вважає, що, у випадку реального виконання зазначених позивачем договорів, у позивача були б наявні дані про осіб, які представляли контрагентів позивача при передачі металобрухту, засобів комунікації з контрагентами та укладення угод, належні докази транспортування та зберігання, відомості про засоби доставки та осіб, якими така доставка здійснювалась, тощо.

Суд погоджується з позивачем, що ухвала слідчого судді не є доказом відсутності господарської мети операції та їх здійснення, проте зазначає, що наявність такого документа може слугувати підставою для більш ретельної перевірки операції, що й було відповідачем зроблено.

Натомість позивачем не спростовано тверджень про реальність виконання угод з боку контрагентів позивача.

Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції носять реальний характер, а тому висновки акту перевірки про порушення позивачем норм податкового законодавства є обґрунтованими, а спірні податкові повідомлення-рішення від 29.11.2018 №2, №2, №2 правомірними.

2. Щодо позовних вимог в частині оскарження податкової вимоги від 07.05.2019 №123071-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 07.05.2019 №123071-17.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як передбачено пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно пункту 56.2 статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до пункту 60.1 статті 56 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

60.1.1 сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2 контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

60.1.3 контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4 рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5 рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Як зазначає відповідач, після надходження до контролюючого органу ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.05.2019 по справі №640/9128/19 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкові зобов`язання, як неузгодженні, виключено з інтегрованих карток платника, оскільки податковий борг, який визначений у податковій вимозі від 07.05.2019 №123071-17 відсутній, така податкова вимога відповідно до п. п. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Кодексу вважається відкликаною.

Отже, враховуючи наведені вище положення ст. 60 Податкового кодексу України та встановлені у справі обставини, суд дійшов до висновку, що оскаржувана податкова вимога вважається відкликаною у силу закону, відтак, не порушує права позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2020 у справі №816/1125/16.

У свою чергу, відповідно до п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

При цьому, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку (пп. 93.1.1 п. 93.1 ст. 93 Податкового кодексу України).

Відтак, з урахуванням відкликання податкової вимоги від 07.05.2019 №123071-17, податкова застава, яка у межах спірних правовідносин виникла на підставі рішення від 07.05.2019 №123071-17 про опис майна у податкову заставу, є припиненою, а вказане рішення не порушує права позивача, з огляду на факт вичерпання його дії.

Суд звертає увагу на те, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Оскільки податкова вимога від 07.05.2019 №123071-17відкликана, а рішення від 07.05.2019 №123071-17 про опис майна у податкову заставу вичерпало свою дію, на переконання суду, оскаржувані рішення втратили для позивача юридичне значення та не порушують його права та інтереси.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАМЕТ" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 01.04.2021.

Суддя С.К. Каракашьян