Справа № 826/25372/15
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року м. Київ № 826/25372/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П. при секретарі судового засідання Кравченку Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інрайс Девелопмент»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №8 від 03.11.2015,
за участю представників сторін:

від позивача, Леочко Т.І.,

від відповідача, Гайдай В.М.,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інрайс Девелопмент» з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 03.11.2015 №8.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 15.10.2015 № 436/26-55-22-08/38103900 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Інрайс Девелопмент» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з правильності нарахування амортизаційних відрахувань та правильності відображення фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Сістем Енерджи Нью» () за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Позивач стверджує, що правомірно сформував дані бухгалтерського та податкового обліку за наслідками взаємовідносин з ТОВ «Сістем Енерджи Нью», господарські операції з вказаним контрагентом підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу про безтоварність фінансово-господарських операцій з вказаним контрагентом є необґрунтованими, а прийняте за результатами розгляду акта перевірки податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим.

Звертав увагу суду, що в ході перевірки позивача встановлено безпідставне документальне оформлення господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Сістем Енерджи Нью» з підстав відсутності реальних правових наслідків здійснених господарських операцій позивача з його контрагентом, оскільки в останнього відсутні достатні трудові та матеріально-технічні ресурси для проведення відповідних господарських операцій. Внаслідок цього, відповідач вважає, що контрагент ТОВ «Інрайс Девелопмент» здійснював підрядні роботи без мети реального настання правових наслідків, що свідчить про безтоварність проведених фінансово-господарських операцій та про їх лише документальний характер, який суперечить нормам цивільного, податкового законодавства України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.12.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 21.07.2020 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 у справі № 826/25372/15 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатом автоматизованого розподілу справу №826/25372/15 передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2020 прийнято адміністративну справу до провадження; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті; замінено відповідача - Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.

Судом викликано у судове засідання, призначене на 25.11.2020, у якості свідка директора контрагента позивача ТОВ «Сістем Енерджи Нью» ОСОБА_1 . У судове засідання, призначене на 25.11.2020 свідок не з`явився, судом ухвалено продовжити розгляд справи без допиту свідка.

У судовому засіданні 22.01.2021 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інрайс Девелопмент» - як юридична особа зареєстроване 03.06.2013 (номер запису: 1 050157), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1 а.с.225-231).

У період з 29.09.2015 по 07.10.2015 Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інрайс Девелопмент» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з правильності нарахування амортизаційних відрахувань та правильності відображення фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Сістем Енерджи Нью» () за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Результати перевірки оформлені актом від 15.10.2015 № 436/26-55-22-08/38103900 (том 1 а.с. 11а-55).

В акті перевірки стверджується про наступні порушення ТОВ «Інрайс Девелопмент»:

- п. 44.1 та п. 44.2 ст. 44, п. 138.1.1 п. 138.1 п. 138.2 та п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.1 та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 2 133 624,00 грн.;

- п. 44.1, ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість (залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду, р.24 Декларації) всього на загальну суму 5 231 667,00 грн., у т.ч. за грудень 2014 року на суму 5 231 667,00 грн.

Такі висновки податковий орган пов`язує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Сістем Енерджи Нью». На думку відповідача, контрагент позивача не мав реальних можливостей для здійснення господарських операцій з виконання підрядних робіт.

На обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган в акті перевірки зазначив, що під час перевірки було встановлено відсутність у ТОВ «Сістем Енерджи Нью» виробничих/обслуговуючих приміщень, які є об`єктивно необхідними для виконання обумовлених робіт, а також не встановлено наявності власного або орендованого обладнання для виконання будівельних операцій, технічного персоналу, наявність якого обумовлюється не лише специфікою обумовлених операцій, а також не встановлено наявності у ТОВ «Сістем Енерджи Нью» залучених на умовах підряду фахівців або ж залучення інших підприємстві для виконання будівельних операцій.

З наведених підстав податковий орган дійшов висновку, що за операціями надання послуг оформлювались первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум податкового кредиту, наслідком чого є отримання ТОВ «Інрайс Девелопмент» необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ, а тому в ході проведення перевірки ТОВ «Інрайс Девелопмент» не підтверджено відображення у податковому обліку здійснення господарських операцій від контрагента ТОВ «Сістем Енерджи Нью».

З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погодившись із висновками, які були викладені в акті перевірки, 23.10.2015 звернувся до відповідача із запереченнями на акт документальної позапланової виїзної перевірки від 15.10.2015 № 436/26-55-22-08/38103900.

За результатами розгляду заперечень ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві листом «Про результати розгляду заперечення» від 30.10.2015 № 26298/10/26-55-22-08 повідомило позивача, що висновки акта перевірки від 15.10.2015 № 436/26-55-22-08/38103900 щодо правильності відображення фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Сістем Енерджи Нью» залишено без змін, а заперечення без задоволення (а.с.56-57).

На підставі висновків, зазначених у акті перевірки від 15.10.2015 № 436/26-55-22-08/38103900 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.11.2015 № 8, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість на суму 5 231 667,00 грн. (том 1 а.с.58).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - Податковий кодекс України).

Відповідно до п.14.1.36 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХIV (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон № 996-ХIV) визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-ХIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

При цьому за змістом статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 Податкового кодексу України. Зокрема, за змістом норми пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Абзацом 1 п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання товарів/послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до п.198.2 ст.198 Кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, в тому числі, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факт отримання товару та його оплати, а також наявність мети отримання товару, пов`язаної із подальшим використанням отриманих товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

При цьому, в пункті 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту, витрат та доходу.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість, витрат та доходу обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено у Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону №996-XIV бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім цього, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №88).

Згідно з п. 2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до п. 2.4 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (п. 2.15 Положення №88).

Тобто, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та визначення витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача), зокрема й щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 19.06.2018 у справі № 808/2447/17 та від 31.07.2018 у справі № 820/3119/17.

Відтак, досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «Сістем Енерджи Нью», податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

Як убачається з матеріалів справи, між ТОВ «Інрайс Девелопмент» в особі директора ОСОБА_2 (замовник) та ТОВ «Сістем Енерджи Нью» в особі директора ОСОБА_1 (підрядник) укладено типові договори підряду (від 22.08.2013 №22/08-13 ІД, від 07.10.2013 №04/10-13 ИД, від 16.10.2013 №16/10-13 ІД) на будівництво об`єкту «Логістичний центр» за адресою: Одеська область, Біляївський район, землі Нерубайської селищної ради, масив 2, ділянки № 11 , 12, 13 ІД, відповідно до яких, підрядник зобов`язується своїми силами і засобами та на свій ризик виконати підготовчі та будівельно-монтажні роботи, а саме: улаштування основ та покриття благоустрою; прокладання зовнішніх мереж енергопостачання; улаштування під`їзної дороги, відновлення тимчасових доріг по будмайданчику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані підрядником належної якості роботи на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пункту 3.1 договорів підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт не пізніше 5-ти календарних днів після отримання авансу та виконати роботи і передати їх замовнику в установлений у договорі термін.

Згідно з пунктом 4.14 договорів підрядник зобов`язаний виконати підрядні роботи з використанням власних ресурсів.

За умовами пункту 6.10 договорів, обов`язок забезпечити виконання робіт по договору допоміжними матеріалами, інструментом і технологічним обладнанням для виробництва робіт та засобами індивідуального захисту покладається на підрядника.

Підрядник має право залучати до виконання робіт, передбачених даним договором третіх осіб (субпідрядників) тільки з попереднього письмового дозволу замовника (пункт 7.1 договору).

Згідно з пунктом 11.1 договорів замовник протягом 5 (п`яти) банківських днів перераховує на поточний рахунок підрядника авансовий платіж у розмірі до 100 % вартості договору.

Пунктом 12.1 договорів передбачено, що передача-приймання виконаних робіт у відповідності з даним договором оформлюється сторонами шляхом підписання акту приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 на протязі п`яти днів з моменту закінчення робіт та надання підрядником вказаних актів замовнику на підпис.

З метою виконання умов вказаних договорів від 22.08.2013 №22/08-13 ІД, від 07.10.2013 №04/10-13 ИД, від 16.10.2013 №16/10-13 ІД, ТОВ «Сістем Енерджи Нью» виконало підготовчі та будівельно-монтажні роботи будови «Логістичний центр» за адресою: Одеська область, Біляївський район, землі Нерубайської селищної ради, масив 2, ділянки №11, 12, 13 ІД, на підтвердження виконання договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії укладених договорів підряду від 22.08.2013 №22/08-13 ІД, від 07.10.2013 №04/10-13 ИД, від 16.10.2013 №16/10-13 ІД (том 1 а.с. 59-63, 65-69, 71-75), Додатків №1 до даних договорів (том 1 а.с.61, 70, 76), в яких визначена договірна ціна, довідку про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 за листопад 2013 року (том 1 а.с.77), акт №1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2 за листопад 2013 року (том 1 а.с.78-87), довідку про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 за грудень 2013 року (том 1 а.с.88), акт №1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2 за грудень 2013 року (том 1 а.с.89-98), довідку про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 за грудень 2013 року (том 1 а.с.98), акт №1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2 за грудень 2013 року (том 1 а.с.99-109), підсумкові відомості ресурсів за грудень 2013 року (том 1 а.с.109-114), акт №2 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2 за грудень 2013 року (том 1 а.с.115-117), підсумкові відомості ресурсів за грудень 2013 року (а.с.118-120), довідку про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 за січень 2014 року (том 1 а.с.121), акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року (том 1 а.с.122-127), підсумкову відомість ресурсів за січень 2014 року (том 1 а.с.125-132), податкові накладні від 17.10.2013 № 59 (том 1 а.с.133), від 16.10.2013 № 57 (том 1 а.с.134), від 14.10.2013 № 56 (том 1 а.с.135), від 07.10.2013 № 9 (том 1 а.с.136), від 30.09.2013 № 223 (том 1 а.с.137), від 11.09.2013 № 107 (а.с.138), від 07.10.2013 № 10 (том 1 а.с.139), від 17.10.2013 № 58 (а.с.140), від 24.10.2013 № 70 (том 1 а.с.141), від 25.11.2013 № 116 (том 1 а.с.142), від 24.12.2013 № 66 (том 1 а.с.143).

Виконані ТОВ «Інрайс Девелопмент» роботи були оплачені позивачем у безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками за період з 23.08.2013 по 25.11.2013 (том 1 а.с.144-153).

Крім того, на підтвердження наявності у TOB «Сістем Енерджи Нью» відповідних ресурсів для виконання договірних робіт, позивачем надано: наряди-завдання за період з 07.03.2013 по 31.08.2013 (а.с.45-52); акти на закриття прихованих робіт за період з 09.03.2013 по 30.08.2013 (том 2 а.с. 35-44); загальний журнал робіт за період з 01.10.2013 по 31.10.2013 (том 1 а.с.4-10); загальний журнал робіт за період з 01.03.2013 по 30.08.2013(том 2 а.с. 11-17); загальний журнал робіт за період з 01.11.2013 по 29.11.2013 (том 2 а.с. 15-25), загальний журнал робіт за період з 02.12.2013 по 31.12.2013 (том 2 а.с.26-34), лист ТОВ «Сістем Енерджи Нью» №0301 від 01.03.2013 (відповідно до якого TOB «Сістем Енерджи Нью» просило позивача забезпечити доступ працівникам на об`єкт будівництва) (том 2 а.с.3).

Також, позивачем надано докази права власності на об`єкт «Логістичний центр» за адресою: Одеська область, Біляївський район, землі Нерубайської селищної ради, масив 2, ділянки № 11 , 12, 13; копії ліцензії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про надання дозволу ТОВ «Сістем Енерджи Нью» на зайняття господарською діяльністю у будівництві, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, дозволу Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та місті Києві на експлуатацію вантажопідіймальних кранів, посудини, що працює під тиском понад 0,05 МПа та на виконання небезпечних робіт, згідно переліку (том 1 а.с.154-155, 156-157, 158-159, 160-161, 217-218, 219-220, 221, 222-223, 224).

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв`язку між витратами ТОВ «Інрайс Девелопмент» на придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «Сістем Енерджи Нью» та здійсненням ним господарської діяльності.

У той же час, відповідач не надав суду докази на спростування таких доводів позивача.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов`язкових реквізитів.

Крім того, судом встановлено, що на час укладання та виконання зазначених договорів ТОВ «Сістем Енерджи Нью» було зареєстровано в якості юридичної особи та було платником податку на додану вартість.

При цьому, в акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Сістем Енерджи Нью» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання зазначених вище договорів.

Відповідач також не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Відповідач так само не ставив під сумнів та не заперечував наявність у ТОВ «Сістем Енерджи Нью» спеціальної податкової правосуб`єктності на момент укладення і виконання зазначених вище договорів.

Крім того, в акті перевірки відсутні посилання на випадки ухиляння ТОВ «Сістем Енерджи Груп» від сплати податків та зборів, визначення їм сум податкових зобов`язань, винесення вироків посадовим особам підприємств за фактом ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення сторонами угод з метою неправомірного отримання податкових вигод.

Також, відповідачем не заперечувався факт декларування та сплати як позивачем так і його контрагентами сум податку на додану вартість за наслідками спірних фінансово-господарських операцій.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ТОВ «Сістем Енерджи Груп» товарів (робіт, послуг).

В той же час, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування встановлених судом в ході розгляду справи обставин.

У зв`язку з цим суд констатує, що судом за результатами вчинених процесуальних дій у межах своєї компетенції не отримано, а відповідачем не надано жодного належного доказу фіктивності ТОВ «Сістем Енерджи Нью», або ж доказів того, що фінансово-господарські операції позивача з вказаним контрагентом були направлені на отримання незаконної податкової вигоди.

Відповідачем не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання господарських операцій за вказаними договорами, узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з можливими протиправними діями постачальників, а тому, твердження відповідача про відсутність реального характеру договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, не є обґрунтованим та належним засобами доказування, оскільки, позиція податкового органу щодо суперечності спірних угод інтересам держави не підкріплена відповідними доказами чи судовими рішеннями.

Акцентуючи в акті перевірки на обмеженій кількості трудових ресурсів ТОВ «Сістем Енерджи Груп», контролюючим органом було залишено поза увагою, що залучення фізичних осіб до виконання відповідних робіт контрагентом може здійснюватися за договорами цивільно-правового характеру.

У свою чергу основні та транспортні засоби, якщо того вимагає конкретний вид робіт, можуть перебувати у контрагентів на праві оренди або лізингу.

Доводи відповідача щодо браку персоналу та засобів, необхідних для виконання розглядуваних фінансово-господарських операцій, ґрунтуються переважно на дослідженні показників податкової звітності контрагента, хоча достовірність показників податкової звітності є предметом виключно документальних перевірок, у ході якої податковий орган зобов`язаний дослідити первинні документи.

Таким чином, наведені в акті перевірки аргументи про недостатність у ТОВ «Сістем Енерджи Груп» персоналу та основних засобів для виконання взятих на себе зобов`язань за договором з позивачем є припущеннями, що не можуть бути покладені в основу висновку про нереальність розглядуваних фінансово-господарських операцій.

Крім того, суд звертає увагу на те, що належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ «Сістем Енерджи Груп» матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Покликання відповідача на лист Міністерства освіти і науки України від 26.02.2016, згідно з яким ОСОБА_1 отримав диплом спеціаліста за спеціальністю «Економіка підприємства», а тому не міг отримати ліцензію на здійснення господарської діяльності у сфері будівництва судом не приймаються, оскільки за наявності виданої уповноваженим органом ліцензії ТОВ «Сістем Енерджи Нью» мало право здійснювати будівельні роботи. При цьому, позивач, як суб`єкт господарювання та контрагент ТОВ «Сістем Енерджи Нью», не наділений повноваженнями щодо перевірки правомірності видачі такої ліцензії та оцінки дій уповноваженого органу щодо законності видачі зазначеної ліцензії.

З приводу покликань контролюючого органу на наявність рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/247/15-г, яким TOB «Сістем Енерджи Нью» (контрагента позивача) визнано банкрутом та ліквідовано, суд зазначає, що при перевірці відповідачем досліджувались взаємовідносини позивача та TOB «Сістем Енерджи Нью» у період грудень 2013 року, тоді як ухвала Господарського суду Запорізької області у справі № 908/247/15-г була прийнята 13.08.2015. Судом встановлено, що на момент надання позивачеві TOB «Сістем Енерджи Нью» вищезазначених податкових накладних, свідоцтво платника ПДВ TOB «Сістем Енерджи Нью» було діючим, у єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містилася інформація про реєстрацію зазначеного товариства, що підтверджується копією відповідного витягу. Також, згідно вказаного витягу, видами діяльності TOB «Сістем Енерджи Нью» вказано зокрема: « 42.91 Будівництво водних споруд», « 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель» та інші.

Що стосується зауважень відповідача про те, що позивачем на підтвердження обставин виконання робіт по названих договорах ТОВ «Сістем Енерджи Нью» до перевірки не було надано низки документів, зокрема щодо затвердженої проектної документації, документів, що підтверджують якість матеріалів, безпеку, посвідчень на виконання робіт на робітників та ІТР, дозволів щодо залучення третіх осіб, журналів відвідування, журналів передачі ТМЦ, журнали виїзду автотранспорту, склад бригади тощо, суд оцінює такі доводи критично, оскільки як випливає зі змісту самого акта перевірки, в акті відсутні посилання на те, що у позивача такі документи витребовувалися, проте він відмовився їх надавати.

Суд також звертає увагу на те, що господарські операції між ТОВ «Інрайс Девелопмент» та ТОВ «Сістем Енерджи Нью», зокрема, за договорами підряду на будівництво об`єкту «Логістичний центр» від 22.08.2013 №22/08-13 ІД, від 07.10.2013 №04/10-13 ИД, від 16.10.2013 №16/10-13 ІД, хоча і за інший період, були предметом дослідження в адміністративній справі №826/4972/15.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.05.2015 у справі № 826/4972/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 та набрала законної сили, позовні вимоги ТОВ «Інрайс Девелопмент» задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві від 17.10.2014 №08.

Зазначеною постановою встановлено обставини реальності господарських взаємовідносин між ТОВ «Інрайс Девелопмент» та ТОВ «Сістем Енерджи Нью». Зокрема, суд дійшов висновку щодо підтвердження позивачем придбання у ТОВ «Сістем Енерджи Нью» підрядних робіт з метою використання їх у власній господарській діяльності, спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судовим рішенням у вищезазначеній справі, яке набрало законної сили, встановлено реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Сістем Енерджи Нью» за договорами підряду на будівництво об`єкту «Логістичний центр» від 22.08.2013 № 22/08-13 ІД, від 07.10.2013 № 04/10-13 ИД, від 16.10.2013 № 16/10-13 ІД.

Враховуючи встановлені судом обставини справи щодо підтвердження наданими позивачем доказами реального характеру господарських операцій з виконання ТОВ «Сістем Енерджи Груп» підрядних робіт, викладені в акті перевірки від 15.10.2015 № 436/26-55-22-08/38103900 висновки контролюючого органу про неправомірність формування ТОВ «Інрайс Девелопмент» податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість за наслідками зазначених господарських операцій, є необґрунтованими та протиправними.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність своїх рішень нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Сістем Енерджи Груп». Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цим контрагентом, а викладені у ньому висновки щодо нереальності укладених правочинів не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №826/1244/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прима-С» до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Так, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

На підтвердження реальності (товарності) спірних операцій позивачем надано до суду копії первинної документації, складеної за результатами фінансово-господарських операцій останнього з ТОВ «Сістем Енерджи Нью», за результатами дослідження яких підтверджено факти здійснення господарських операцій, що також не спростовано відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду даної справи.

Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено недобросовісність позивача, як платника податку. У свою чергу, відповідачем не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останнього. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

За умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Також, слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі №813/8500/13-а (ЄДРСР №73604829) зазначено, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Приписами частини 2 статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Отже, суд, оцінюючи спірні фінансово-господарські операції, передусім виходить з того, що юридична відповідальність згідно норм чинного законодавства України є персоніфікованою.

Підприємство яке є сумлінним платником податків і виконало усі вимоги, з якими закон пов`язує право на зменшення об`єкта оподаткування податком на додану вартість на суму податкового кредиту, не повинно нести відповідальність за своїх контрагентів.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. («Булвес» АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п. 43, п. 69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Під час розгляду справи відповідач не спростував обставини реального виконання спірних операцій, засвідчених поданими платником первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для безпосереднього з`ясування обставин, які б підтвердили або спростували висновки про неможливість виконання контрагентом позивача господарських операцій, обмежився інформацією з власних баз даних, достовірність інформації в яких не підтверджена жодними об`єктивними доказами.

Відтак суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентом є формальними та необ`єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, спираючись на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та ТОВ «Сістем Енерджи Нью» правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентами враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Отже, викладений в акті перевірки висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту п. 44.1 та п. 44.2 ст. 44, п. 138.1.1 п. 138.1 п. 138.2 та п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.1 та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями є необґрунтованим.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 03.11.2015 №8 є протиправним та підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності свого рішення.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, зважаючи на те, що суду не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування податкового кредиту, не доведено його недобросовісності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 78 475,00 грн. Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інрайс Девелопмент» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 03.11.2015 № 8, яким ТОВ «Інрайс Девелопмент» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 5 231 667,00 грн.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інрайс Девелопмент» (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: пл. Спортивна, 1-А, м. Київ, 01001) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 78 475,00 (сімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 29.03.2021.