Справа № 640/22428/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 березня 2021 року м. Київ № 640/22428/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, 02152, )

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 зі заявою про забезпечення позову шляхом постановлення ухвали, щодо зупинення Постанови Офісу Генерального прокурора від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до остаточного вирішення адміністративної справи №640/22428/20 у всіх судових інстанція України.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначає, що необхідність застосування забезпечення позову, полягає в тому, що ОСОБА_1 , з березня 2020 року знаходиться в процедурі визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Однак, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 , подав заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ще в березні минулого року Офіс Генерального прокурора, за результатами екстрадиційної перевірки виніс Постанову від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 , не врахувавши того факту що на момент винесення постанови був факт звернення до ДМС, та порушивши імперативну норму ч. 4 ст. 590 КПК України, винесли Постанову про видачу (екстрадицію).

Оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 590 КПК України Рішення про видачу особи (екстрадицій: ) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

На переконання представника позивача, якщо зараз не зупинити дію Постанови Офісу Генерального прокурора від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 , то подальший судовий розгляд адміністративної справи №640/22428/20 буде вже не актуальний, та справу можна буде закривати, оскільки всупереч законодавству Офіс Генерального прокурора видав доручення від 26.02.2021 р. на етапування до Російської Федерації.

Оскільки, на думку представника позивача зазначене безпосередньо стосується предмету спору, представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони іншим особам вичиняти дії, що стосуються предмета спору.

Вирішуючи заяву по суті суд виходить з наступного.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу №315 від 08.09.2020 року, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2020 р. відкрито провадження та призначено адміністративну справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.03.2021 р. відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії Постанови Офісу Генерального прокурора від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до остаточного вирішення адміністративної справи №640/22428/20 у всіх судових інстанція України.

Разом з тим, 26.03.2021 р. від представника позивача повторно надійшла заява про забезпечення позову з аналогічною вимогою тій, що вирішувалась ухвалою суду від 24.03.2021 р.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частинами першою, другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Таким чином, у кожному конкретному випадку суд, виходячи з наданих доказів, зобов`язаний встановити, чи є хоча б одна з обставин для вжиття заходів забезпечення позову, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Так, законодавством передбачено порядок оскарження рішення про видачу особи (екстрадицію).

Відповідно до статті 591 Кримінального процесуального кодексу України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, крім випадку, передбаченого статтею 588 цього Кодексу (видача особи (екстрадиція) у спрощеному порядку). Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.

Якщо скаргу на рішення про видачу подає особа, яка перебуває під вартою, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно надсилає скаргу до слідчого судді і повідомляє про це відповідну обласну прокуратуру.

Розгляд скарги здійснюється слідчим суддею протягом п`яти днів з дня її надходження до суду. Судовий розгляд проводиться за участю прокурора, який проводив екстрадиційну перевірку, особи, щодо якої прийнято рішення про видачу, її захисника чи законного представника, якщо він бере участь у провадженні.

При розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).

При цьому, станом на день розгляду заяви про забезпечення позову відсутні відомості стосовно вжиття заходів задля оскарження неправомірної, на думку сторони позивача, постанови прокурора від 15.05.2020 р. про видачу (екстрадицію) особи, а тому у суду відсутні підстави вважати, що вжиті необхідні заходи для запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само поновлення порушеного права. Протиправність вказаного рішення про екстрадицію особи може бути встановлена лише слідчим суддею при розгляді відповідної скарги.

Натомість, постанова прокурора про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 від 15.05.2020 р. не включається до предмету розгляду при вирішенні спірних правовідносин, що склалися між ОСОБА_1 та Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, а тому суд не аналізує зазначений процесуальний (в межах кримінального процесуального законодавства) документ, та не вправі встановлювати ознаки протиправності вказаного рішення.

Позивач звернувся до Київського національного торговельно- економічного університету для здійснення Наукового дослідження та надання відповіді на запитання:

1. Роз`яснити порядок застосування ч.4 ст. 590 КПК України, а саме: що вважається зверненням із заявою до Державної міграційної служби України (або відповідного регіону), факт подання заяви про визнання біженцем або отримання відповідного процесуального документу?

2. Чи має право орган державної влади, зокрема Офіс Генерального прокурора України, винести рішення про екстрадицію особи, якщо така особа подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту?

З долученої до заяви про забезпечення позову копії висновку по поставлених запитаннях вбачаються наступні відповіді:

1. Саме факт подання заяви, яку зареєструвала уповноважена особа Державної міграційної служби України є фактом звернення до цього органу відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України, а не вручення даній особі відповідного процесуального документа, а саме Довідку «Про звернення за захистом в Україні».

2. Відповідний орган державної влади, що наділений повноваженнями приймати рішення про видачу особи (екстрадицію) іноземній державі (Офіс генерального прокурора України), не має права приймати вищезазначене рішення з того моменту, коли уповноважена особа Державної міграційної служби України зареєструвала вхідну заяву про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до того часу поки не буде прийнято відповідне рішення та оскаржено його.

Разом з тим, як вже зазначено вище, суд не аналізує постанову прокурора від 15.05.2020 р. на предмет її відповідності законодавству, а тому не враховує долучену копію висновку наукового дослідження від 23.12.2020 р. при розгляді заяви про забезпечення позову.

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви та прохальної її частини, у наявному адміністративному позові позивач оспорює саме наказ №315 від 08.09.2020 року, виданий Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області та просить зобов`язання вчинити дії.

У заяві про забезпечення позову позивач просить зупинення Постанови Офісу Генерального прокурора від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію). Зазначене не оспорюється у адміністративному позові у справі № 640/22428/20.

Таким чином, за наслідком розгляду заяви про забезпечення позову судом на даний час не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Кострюкова Д.В. про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст. 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 293-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська