Справа № 380/9229/20
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/9229/20 пров. № А/857/4822/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Матковської З.М., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року ( головуючий суддя в суді першої інстанції Качур Р.П.) у справі № 380/9229/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.09.2020, винесену державним виконавцем Дубчак М.З., виконавче провадження № 60913599.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (46021 м. Тернопіль вул. Грушевського 8; код за ) про визнання протиправною та скасування постанови задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М.З., ВП № 60913599 від 25.09.2020.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (46021 м. Тернопіль вул. Грушевського 8; код за ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Верховним Судом 01.07.2019 видано виконавчий лист у справі № 813/5500/14 про поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції У Львівській області від 20.12.2019 відкрито виконавче провадження № 60913599 із виконання зазначеного виконавчого листа.

У подальшому у зв`язку із заявленими відводами виконавче провадження № 60913599 передано до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. від 17.02.2020 виконавче провадження № 60913599 прийнято до виконання.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. № 60913599 від 05.08.2020 на підставі ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 у справі № 813/5500/14 замінено боржника у виконавчому провадженні з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Старшим державним виконавцем Дубчак М.З. на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) скеровано вимогу виконавця № 04.1.32/8715 від 11.08.2020 про необхідність виконання виконавчого листа, виданого 01.07.2019 Верховним Судом, протягом трьох робочих днів та попереджено про відповідальність за невиконання боржником рішення без поважних причин.

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом № 19133/0/1-20/09-09 від 19.08.2020 повідомило про те, що відповідно до п. 9 наказу Міністерства юстиції України Про внесення змін до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України № 3421/5 від 07.11.2019 посада заступника начальника належить до категорії посад, призначення на яку здійснюється державним секретарем Міністерства юстиції України, відтак у нього відсутні повноваження щодо прийняття на посаду першого заступника начальника державної виконавчої служби Львівської області, що зумовлює неможливість вчинення дій. Повідомило також, що ним до Львівського окружного адміністративного суду подано заяву про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення в цій частині. Просило відкласти проведення виконавчих дій в порядку ст. 32 Закону України Про виконавче провадження.

Старшим державним виконавцем Дубчак М.З. 25.09.2020 складено акт державного виконавця, відповідно до якого ним, зокрема, встановлено, що поновлення на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не належить до категорії посад, призначення на яку здійснюється Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 235).

У подальшому старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М.З. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 60913599 від 25.09.2020 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України Про виконавче провадження.

Позивач не погодився із винесенням державним виконавцем 25.09.2020 постанови про закінчення виконавчого провадження, вважає її протиправною, відтак звернувся до суду із цим позовом.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі -Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зазначеним Законом визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 372, 373 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (ч. 5 ст. 15 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Порядок виконання рішень немайнового характеру визначено розділом VIII Закону № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № № 512/5 від 02.04.2012 та затвердженою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція).

Статтею 63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ст. 65 Закону № 1404-VIII).

Статтею 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що підставою для закінчення виконавчого провадження № 60913599 з примусового виконання виконавчого листа № 813/5500/14, виданого 01.07.2019 Верховним Судом, про поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника став п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

З матеріалів справи встановлено, що боржником у виконавчому листі № 813/5500/14, виданому 01.07.2019 Верховним Судом, визначено Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, яке в подальшому ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 у справі № 813/5500/14 замінено на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Суд першої інстанції зазначив, що у резолютивній частині рішення зазначено дії зобов`язального характеру, які з урахуванням приписів ст. 15 Закону № 1404-VIII повинен вчинити саме боржник, який визначений виконавчим документом.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII на державного виконавця покладено обов`язок лише щодо перевірки виконавчого документа на відповідність вимогам, передбаченим цією статтею.

Слід звернути увагу на те, що чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії та міра відповідальності за невиконання рішення зобов`язального характеру.

Однак вчинення дій, визначених ст. 63 Закону, як накладення штрафу та направлення повідомлення до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Накладення штрафу та направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку Закону України Про виконавче провадження не є єдиними та останніми діями після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після яких державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо притягнення боржника до відповідальності (накладення штрафу), а також повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки сам факт неможливості виконати рішення суду боржником не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.06.2019 (справа № 826/14580/16) та від 10.09.2019 (справа № 320/1801/16-а (2а/320/96/16)).

Врахувавши викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в межах виконавчого провадження № 60913599 державним виконавцем не було вжито всіх можливих і необхідних заходів для виконання судового рішення у справі № 813/5500/14, що свідчить про необґрунтованість доводів державного виконавця про неможливість виконання відповідного рішення суду, тому у спірних правовідносинах були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Взявши до уваги викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанов про закінчення виконавчого провадження ВП № 60913599 від 25.09.2020 державний виконавець діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 380/9229/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді З. М. Матковська
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.