Справа № 460/621/19
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2021 року м. Рівне №460/621/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська лісопереробна компанія"
доГоловного управління ДПС України у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська лісопереробна компанія» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Українська лісопереробна компанія») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі по тексту - відповідач, Головне управління ДПС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.01.2019 року № за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на суму 199 646,29 грн. та № від 28.01.2019 року за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 39 929,28 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час ввезення на митну територію України першої частини товару ним подано єдине підтвердження походження товару - сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR. 1. Цей сертифікат, на думку Позивача, містить інформацію про те, що товар, який імпортується, а саме «Лінія для розпилу деревини автоматизована рік випуску - 2005» складається з 6 частин, що відповідає вимогам статті 26 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «товарів, що походять з певної країни» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом від 27 червня 2014 року. ТОВ «Українська лісопереробна компанія» зазначає, що вищевказаний сертифікат форми EUR. 1 виданий експортеру Vector Plus GmBH, і саме експортер несе відповідальність за достовірність інформації викладеній в ньому. Позивач наголошує, що сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR. 1 є чинним, а відтак єдиним документом, який не лише підтверджує походження товарів з країн Європейського Союзу, а й надає пільги зі сплати митних платежів. На підставі викладеного Позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 64-67). Відзив обґрунтовано тим, що перевіркою сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR. 1, проведеною уповноваженими органами Німеччини, не підтверджено преференційне походження 29 із 32 позицій комплектного об`єкту. Тобто, в порушення вимог ст. 26 Протоколу 1 єдиного підтвердження преференційного походження товару «Комплектний об`єкт. Лінія розпилювання деревини автоматизована, що була у використанні, цивільного призначення» ТОВ «Українська лісопереробна компанія» не надано. Отже, Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 23.12.2016 року №А816191 не може бути визнаний для застосування преференційного режиму вільної торгівлі до товару «Комплектний об`єкт. Лінія розпилювання деревини автоматизована, що була у використанні, цивільного призначення», оформленого ТОВ «Українська лісопереробна компанія» за митними деклараціями типу ІМ40ДЕ від 26.12.2016 року №101110003/2016/004197, від 26.12.2016 року №101110003/2016/004204, від 26.12.2016 року №101110003/2016/004210, від 26.12.2016 року №101110003/2016/004215, від 27.12.2016 року №101110003/2016/004216, від 27.12.2016 року №101110003/2016/004217. Виходячи з вищезазначеної інформації наданої уповноваженим органом іноземної держави (Головного митного управління Мюнстер, Федерального агентства з перевірки походження товару Німеччини від 17.09.2018 року №2 4215 Е - 254/17-1 та Головного митного управління Ландсхут від 10.09.2018 року №2 4215 В - В 1102 - 5/2017 про результати перевірки сертифікату EUR.1 №А816191) країну походження імпортованого товару не визначено. Отже, за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання преференційного митного режиму і звільнення від оподаткування, з урахуванням отриманої інформації від компетентних органів Німеччини, відповідно до частини 14 статті 354 Митного кодексу України під час перевірки правильності визначення країни походження товару в митних деклараціях типу ІМ40ДЕ від 26.12.2016 року №101110003/2016/004197, від 26.12.2016 року №101110003/2016/004204, від 26.12.2016 року №101110003/2016/004210, від 26.12.2016 року №101110003/2016/004215, від 27.12.2016 року №101110003/2016/004216, від 27.12.2016 року №101110003/2016/004217, як такого що походить з країн Європейського Союзу, встановлено неправомірність зазначених підстав для надання преференційного митного режиму і звільнення від оподаткування товару, оскільки даний товар не може бути визнаним таким, що походить з Європейського Союзу. З наведених підстав, Відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 року, позовну заяву ТОВ «Українська лісопереробна компанія» задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 16.09.2020 року рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 року скасовано. Справу №460/621/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано для розгляду судді У.М. Нор.

Ухвалою від 07.10.2020 року адміністративну справу №460/621/19 прийнято до провадження, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.11.2020 року.

10.11.2020 року підготовче засідання у справі не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуюючої судді У.М. Нор, відтак підготовче засідання відкладено на 16.12.2020 року.

16.12.2020 року у підготовче засідання сторони не прибули, до початку судового засідання представник позивача подав клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено до 03.02.2021 року.

Ухвалою суду від 03.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2021 року.

У судове засідання, призначене на 02.03.2021 року, представники сторін не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином. До початку судового засідання представник позивача та представник відповідача подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4 ст.229 КАС України).

Враховуючи подане клопотання та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу №460/621/19 в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська лісопереробна компанія» зареєстрована 03.08.2000 року Рокитнівським районним управлінням юстиції, здійснює такі види діяльності за КВЕД: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 16.22 Виробництво щитового паркету.

З 18.12.2018 року по 22.12.2018 року на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 14.12.2018 року №3094 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «Українська лісопереробна компанія» посадовими особами Відповідача проведена документальна невиїзна перевірка ТОВ «Українська лісопереробна компанія» дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товарів за МД від 26.12.2016 року №101110003/2016/004197, №101110003/2016/004204, №101110003/2016/004210, №101110003/2016/004215, від 27.12.2016 року №101110003/2016/004216, №101110003/2016/004217 (далі по тексту - акт перевірки №27/17-00-14-07-06/ від 10.01.2019 року).

За результатами вищезазначеної перевірки складено акт перевірки №27/17-00-14-07-06/ від 10.01.2019 року (а.с.12-24), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

- статті 26 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Товарів, що походять з певної країни і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом від 27 червня 2014 року, частин 4 та 5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України (далі по тексту - МК України), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита за митними деклараціями від 26 грудня 2016 року №101110003/2016/004197, №101110003/2016/004204, №101110003/2016/004210, №101110003/2016/004215 та від 27 грудня 2016 року №101110003/2016/004216, №101110003/2016/004217 на загальну суму 159 717,03 грн.;

- частин 4 та 5 статті 280, частини 1 статті 281 МК України, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за відповідними митними деклараціями на загальну суму 31 943,42 грн.

Не погодившись із висновками акту перевірки №27/17-00-14-07-06/ від 10.01.2019 року Позивачем подано заперечення, що залишені без задоволення відповіддю на заперечення №904/10/17-00-14-07-05 від 25.01.2019 року (а.с.2528).

На підставі висновків акта перевірки №27/17-00-14-07-06/ від 10.01.2019 року з урахуванням відповіді на заперечення на заперечення №904/10/17-00-14-07-05 від 25.01.2019 року прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28 січня 2019 року:

- № про збільшення грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 199 646,29 грн.: за основним платежем - 159 717,03 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 39 929,26 грн. (а.с.29-30);

- № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на території України товарів на суму 39 929,28 грн.: за основним платежем - 31 943,42 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7 985,86 грн. (а.с.31-32).

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зауважує наступне.

Підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стала перевірка правильності визначення обов`язкових до плати платежів за результатами ввезення на митну територію України товару, а саме лінії з розпилювання деревини автоматизованої, яка була у використанні, цивільного призначення за кодом УКТЗЕД загальною фактурною вартістю 3 033 734,50 грн., загальною митною вартістю 3 194 340,44 грн., що придбана по зовнішньо-економічному контракту у Vector Plus GmBH (94065, Waldkirchen, Emerenzweg 38a, Deutschland) від 7 листопада 2016 року № 07/11/16.

Згідно умов контракту від 07.11.2016 року №07/11/16 (а.с.38-42) компанія Vector Plus GmBH продає, а ТОВ «Українська лісопереробна компанія» отримує лінію розпилювання деревини автоматизовануFabrikat SRM 1600 в номенклатурі, кількості та по цінам згідно супроводжувальних документів і специфікації № 1. Контракт діє до повного його виконання, але не пізніше 31.12.2017 року. Поставка здійснюється на умовах FCA згідно Інкотермс 2000. Загальна вартість контракту 110 500 Євро. Ціна включає в себе вартість упаковки в плівку, в якій поставляється товар. Валюта платежу Євро. Умови оплати 30% передоплата, 70% перед завантаженням. Місце фактичної передачі товару Wehrheim.

Товар, лінія з розпилювання деревини автоматизована, поставлена в повному обсязі та ввезена на митну територію України як єдиний товар в розрізі складових за МД типу ІМ40ДЕ. Ввезення товару оформлено митними деклараціями від 26 грудня 2016 року №101110003/2016/004197, №101110003/2016/004204, №101110003/2016/004210, №101110003/2016/004215 та від 27 грудня 2016 року №101110003/2016/004216, №101110003/2016/004217 на загальну суму 159 717,03 грн. (а.с.43-48).

Під час митного оформлення товару надано сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 23 грудня 2016 року №А816191, виданий уповноваженими органами Німеччини (а.с.53-54).

Однак, на звернення Державної фіскальної служби України від 02.10.2018 року №30506/7/99-99-19-04-03-17 отримано відповіді від уповноважених органів Німеччини: Головного митного управління Мюнстер, Федерального агентства з перевірки походження товару Німеччини від 17.09.2018 року №2 4215 Р - 254/17-1 та Головного митного управління Ландсхут від 10.09.2018 року №2 4215 В - В 1102 - 5/2017 про результати перевірки сертифікату EUR.1 №А816191 (а.с.36-37).

У вищевказаних відповідях вказано наступне: «Перевірка виявила, що у вкладеному свідоцтві про наявність пільг вказаних товарів частково йдеться про внутрішні товари Європейського Союзу відповідно до Протоколу 1 Договору про асоціацію між Європейським Союзом та його країнами-учасниками. У позиціях 12, 15 та 17 рахунку №20160064, а також позиції 27 та 28 рахунку №20160067 мова йде про внутрішні товари Європейського Союзу стосовно вищевказаного договору. Для всіх інших товарів походження Європейського Союзу не було доведене».

Таким чином, підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки Відповідача про те, що Позивачем фактично не підтверджено походження товарів, а відтак безпідставно використано передбачені митним законодавством преференції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам сторін та враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 271 МК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною 1 статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Так, згідно з частинами 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина 6 статті 36 МК України).

Відповідно до частини 7 статті 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 1 січня 2016 року застосуванню підлягає Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року (надалі також - Угода про асоціацію), розділом IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами -, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Згідно зі статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона, виходячи із положень частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною першою статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію. Згідно з положеннями цієї статті сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Частинами 1-3 статті 43 МК України встановлено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі ввезення на митну територію України товарів до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (пункт 1 частини 3 статті 44 МК України).

Аналіз наведених норм міжнародного законодавства та законодавства України дає підстави для висновку, що однією із передумов для використання переваг, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема сертифіката з перевезення товару EUR.1.

Відповідно до статті 26 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію вказано, що якщо на запит імпортера і на умовах, указаних митними органами країни імпорту, розібрані чи незібрані товари в розумінні Загального правила 2(a) Гармонізованої системи, що підпадають під дію Розділів і XVII або позицій 7308 і 9406 Гармонізованої системи, імпортуються частинами, після ввезення першої частини імпортер повинен подати митним органам країни імпорту єдине підтвердження походження цих товарів.

Відповідно до матеріалів справи, Позивачем під час ввезення товару надавались митному органу сертифікат з перевезення товару EUR.1 (а.с.53-54).

Водночас, уповноваженими органами країни експортера товару зазначено про те, що походження переважної більшості складових частин ввезеного Позивачем товару, які зазначені у сертифікаті (окрім позицій 12, 15 та 17 рахунку №20160064, а також позицій 27 та 28 рахунку №20160067), з країн ЄС не доведено.

Однак, надаючи правову оцінку вищезазначеному доказу, суд вважає за необхідне зауважити, що недоведеність походження деяких складових частин розібраного товару з країн ЄС не є беззаперечним фактом того, що застосуванню не підлягають преференційні ставки мита. Адже, відповідно до статті 2 Протоколу 1 з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Наведена норма дає підстави вважати, що якщо товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені повністю у Європейському Союзі, можуть вважатися такими, що походять з Європейського Союзу за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

За змістом статті 6 Протоколу 1 та статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.

Відповідно до вищезазначеного додатку товари за товарними кодами 8456 - 8466 «Верстати й механізми та їх частини й аксесуари заголовки кодів 8456 - 8466» (Позивач декларував товар за кодом ) вважаються такими, що достатньо перероблені, за умови їх виробництва, у якому ціна усіх матеріалів не перевищує 40 % ціни товару від виробника.

Судом встановлено та матеріалами справи стверджено, що Відповідачем не обґрунтовано з покликанням на належні, допустимі та достовірні доказів того, що ввезений імпортований Позивачем товар (лінія з розпилювання деревини автоматизована, яка була у використанні, цивільного призначення за кодом УКТЗЕД ), а не його невід`ємні складові частини, не є таким, що має походження з країн ЄС в розумінні вищезазначених положень чинного законодавства.

Більше того, інформація, що отримана від уповноважених органів країни експортера товару, а саме від уповноважених органів Німеччини: Головного митного управління Мюнстер, Федерального агентства з перевірки походження товару Німеччини від 17.09.2018 року №2 4215 Р - 254/17-1 та Головного митного управління Ландсхут від 10.09.2018 року №2 4215 В - В 1102 - 5/2017 про результати перевірки сертифікату EUR.1 №А816191 (а.с.36-37), не свідчить про те, що товар в цілому (лінія з розпилювання деревини автоматизована, яка була у використанні, цивільного призначення) не походить з країн ЄС, а зазначає лише, що походження переважної більшості складових частин ввезеного Позивачем товару, які зазначені у сертифікаті (окрім позицій 12, 15 та 17 рахунку №20160064, а також позицій 27 та 28 рахунку №20160067), не доведено.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до частини 6 статті 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином податкові-повідомлення-рішення від 28 січня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 199 646,29 грн.: за основним платежем - 159 717,03 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 39 929,26 грн. (а.с.29-30) та № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на території України товарів на суму 39 929,28 грн.: за основним платежем - 31 943,42 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7 985,86 грн. (а.с.31-32) є незаконними та підлягають скасуванню.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору у загальному розмірі 3593,64 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю (34252, Рівненська область, Рокитнівський район, село Остки, вул.Паркова, 59, ) до Головного управління ДПС України у Рівненській області (33023, місто Рівне, вул.Відінська, буд.12, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.01.2019 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 199 646,29 грн.: за основним платежем - 159 717,03 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 39 929,26 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28.01.2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на території України товарів на суму 39 929,28 грн.: за основним платежем - 31 943,42 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7 985,86 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лісопереробна компанія» з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Рівненській області судовий збір у розмірі 3593,64 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 31 березня 2021 року

Суддя У.М. Нор