Справа № 820/5340/16
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 березня 2021 року

Київ

справа №820/5340/16

адміністративне провадження №К/9901/45089/18

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В. у порядку підготовки до касаційного розгляду справи за позовом Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва» до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Васильєвої Власти Олександрівни, треті особи: Профспілка працівників вугільної промисловості, Антимонопольний комітет України, Державне підприємство «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», Державне підприємство «Науково-технічний центр «Вуглеінновація», про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконною та скасування реєстраційної дії та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.03.2017 відкрито касаційне провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, згідно з приписами частини першої статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням положень статті 341 цього Кодексу.

Під час проведення підготовки справи до касаційного розгляду в порядку, передбаченому статтею 340 Кодексу адміністративного судочинства України, з`ясовано, що позивачем у запереченні на касаційну скаргу заявлено клопотання про розгляд справи за його участю.

Вирішуючи вищезгадане клопотання, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням положень статті 341 цього Кодексу. Суд касаційної інстанції використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки правильності застосування норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій.

В свою чергу, за правилами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною шостою цієї ж статті передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Справами ж незначної складності, за визначенням пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, дана справа не належить до жодної з категорій справ, наведених за вичерпним і остаточним переліком у частині четвертій статті 12, а також у частині четвертій статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд якої належить здійснювати виключно за правилами загального позовного провадження.

Тому, враховуючи предмет даного спору, суть і характер спірних правовідносин, їх суб`єктний склад, а також предмет доказування у цій справі, така може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ухвалою про відкриття касаційного провадження у цій справі, сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, зокрема, скаржнику подати доповнення до касаційної скарги, а іншим учасникам справи - заперечення на касаційну скаргу.

Суд касаційної інстанції також враховує практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Зокрема, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок (пункт 25 рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», № 8273/78).

Проте, публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і у суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій, а тому Європейський суд з прав людини не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права.

Крім того, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, №64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Аналогічні позиції підтримані та висловлені в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2018 у справі №668/13907/13-ц та від 21.05.2018 у справі №361/3009/16-ц.

На переконання Верховного Суду, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, з урахуванням суб`єктного складу її учасників, а також наявного обсягу матеріалів провадження (документів, письмових доказів), на підставі яких судами попередніх інстанцій були встановлені обставини цієї справи, не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, у зв`язку з чим у задоволенні поданого до касаційного суду клопотання про розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи належить відмовити.

Окрім цього, до касаційної скарги додано клопотання, яке не було розглянуто Вищим адміністративним судом України, про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Так, за змістом статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду, вирішує, зокрема, питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються.

Питання, пов`язані з зупиненням виконання судового рішення врегульовані й статтею 375 Кодексу адміністративного судочинства України, за приписами частини першої якої суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм процесуального закону, зупинення виконання оскаржуваних судових рішень є правом, а не обов`язком суду касаційної інстанції та стосується рішень, що можуть виконуватись і виконуються.

При цьому, зважаючи на положення статті 129-1 Конституції України, якою визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання, яке забезпечується державою, зупинення виконання оскаржуваних у касаційному порядку судових рішень на підставі статей 340, 375 Кодексу адміністративного судочинства України може застосовуватись судом у виняткових випадках за наявності на те вагомих і переконливих доводів, підтверджених доказами, або існування об`єктивних для цього обставин й здійснюватися таким чином, щоб не допустити порушення прав інших учасників справи.

Проте, у поданому скаржником клопотанні не наведено доводів та обставин, які б узгоджувались із вказаними вище критеріями і могли б зумовити зупинення виконання остаточного судового рішення, яке переглянуто в апеляційному порядку та набрало законної сили.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у даному конкретному випадку передбачених процесуальним законом підстав для зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, а тому заявлене скаржником клопотання задоволенню не підлягає.

За встановлених обставин та у зв`язку із проведенням усіх необхідних дій з підготовки справи до касаційного розгляду, справа, на підставі частини третьої статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає призначенню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Керуючись статтями 340, 344 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Прийняти до провадження справу за позовом Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва» до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Васильєвої Власти Олександрівни, треті особи: Профспілка працівників вугільної промисловості, Антимонопольний комітет України, Державне підприємство «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», Державне підприємство «Науково-технічний центр «Вуглеінновація», про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконною та скасування реєстраційної дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Відмовити у задоволенні клопотання Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва» про розгляд справи за його участю.

Відмовити у задоволенні клопотання Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Закінчити підготовку даної справи до касаційного розгляду.

Призначити касаційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 30.03.2021 в приміщенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, корп. 5.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Коваленко