Справа № 380/4138/21
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4138/21
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

29 березня 2021 року м. Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сидор Н.Т., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення,

в с т а н о в и л а :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, що полягає у незабезпеченні житлом ОСОБА_1 у строк, що передбачений пунктом 18 частини 1 статті 3 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» щодо виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 07.05.2020 у цивільній справі № 461/8952/19;

- скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 641 від 24.07.2020 «Про житлове питання гр. ОСОБА_1 ».

Згідно ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, суддя зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Предметом спору є бездіяльність Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо незабезпечення житлом ОСОБА_1 у строк, що передбачений пунктом 18 частини 1 статті 3 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 07.05.2020 у справі №461/8952/19.

Так, судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07.05.2020 у цивільній справі №461/8952/19 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Головного управління Національної поліції України у Львівській області, за участі третіх осіб: Департамент державного майна та ресурсів Міністерства Внутрішніх справ України, Львівська обласна організація всеукраїнської професійної спілки «Співробітників, поліцейських та службовців МВС України», ПрАТ «Ірокс», визнано протиправною бездіяльність Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради та Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області, яка полягає у незабезпеченні житлом позивача у строк, що передбаченні пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії а соціального захисту"; зобов`язати Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради у встановленому чинним законодавством України порядку привести у відповідність черговість (номер черги) в списку щодо перебування позивача та членів його сім`ї, для отримання позачергово благоустроєного житла, як особи, що має статус інваліда війни 3 групи - ветерана війни, вчинити дії з розподілу та виділити (надати) позивача та членам його сім`ї, позачергово у постійне користування благоустроєне житлове приміщення; зобов`язано Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головне управління Національної поліції України у Львівській області, відповідно до приведеної у відповідність черговості (номеру черги), вчинити дії з розподілу та виділити (надати) позивачу та членам його сім`ї, у постійне користування благоустроєне житлове приміщення, яке за яке за розміром і санітарними умовами відповідає ст.ст. 48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» врахуванням переважного права на одержання житла, як особи, що має статус інваліда війни 3 групи - ветерана війни і перебуває в списках Львівської міської ради на позачергове поліпшення житлових умов, як громадянина, який потребує поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень; зобов`язано Виконавчий комітет Львівської міської ради, Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головне управління Національної поліції України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України повторно розглянути та увалити рішення про надання позивачу та членам його сім`ї, позачергово у постійне користування благоустроєне житлове приміщення, яке за розміром і санітарними умовами відповідає ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з врахуванням переважного права на одержання житла, як особи, що має статус інваліда війни - ветерана війни і перебуває в списках Львівської міської ради на позачергове поліпшення житлових умов.

На виконання вказаного рішення суду рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 641 від 24.07.2020 «Про житлове питання гр. ОСОБА_1 » вирішено надати житло громадянину ОСОБА_1 та членам його сім`ї у порядку черговості.

Позивач стверджує, що прийняттям виконавчим комітетом рішення Львівської міської ради № 641 від 24.07.2020 залишається не виконано рішення Галицького районного суду міста Львова від 07.05.2020 у справі № 461/8952/19.

Незабезпечення житлом ОСОБА_1 у строк, що передбачений пунктом 18 частини 1 статті 3 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» позивач просить визнати протиправною бездіяльністю, а рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 641 від 24.07.2020 «Про житлове питання гр. ОСОБА_1 » - скасувати.

Подання цього позову обумовлене, за твердженням позивача, необхідністю захисту його законного права на позачергове отримання житла в порядку і строки, визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, у цій справі спір пов`язаний з реалізацією житлових прав громадян, зокрема, права на позачергове забезпечення житлом, порушення якого обумовлено наявністю спору щодо захисту цивільного права - права на житло.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватно-правовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачами є Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та Виконавчий комітет Львівської міської ради не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

У порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст.19 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло, Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Із аналізу вищенаведених норм права вбачається, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права - права на житло, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Практика щодо застосування вищезазначених норм права викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018р. справа № 806/104/16, від 03.10.2018 року справа №757/37024/15-а, від 22.08.2018р. справа №826/13571/17, від 23.01.2019 року по справі №806/5217/15, від 11.09.2019 року у справі №804/3718/18 та постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року по справі №822/2807/15, від 18 березня 2020 року у справі №161/5545/14-а, яка повинна бути врахована адміністративним судом згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору ця справа підлягає розгляду місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

При цьому, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі та обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Така ж правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №11-124апп18.

З огляду на те, що спірні правовідносини фактично пов`язані з реалізацією житлового права, цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Тому, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, суд дійшов висновку про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства.

Позов, предметом якого є дії (бездіяльність), стосовно яких існує спір про право у сфері житлових відносин та інших приватноправових правовідносин, в межах якого можуть бути розв`язані питання, пов`язані з прийнятими рішеннями житловою комісією, командуванням військової частини, установи про виплату грошової компенсації за житло, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суддя доходить висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 2, 4, 19, 170, 243, 248, 256, п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення», пп. 15.5 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення», КАС України, суддя

п о с т а н о в и л а :

відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення.

Роз`яснити позивачу, що вирішення цього спору здійснюється місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Повторне звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання, з врахуванням п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення». Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до або через суд першої інстанції, який постановив таку ухвалу.

Суддя Сидор Н.Т.