Справа № 560/5356/20
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5356/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

30 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року (повний текст якої складено в м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання надати інформацію про перелік вільних земельних ділянок в межах міста Кам`янець-Подільського Хмельницької області, що можуть бути використані під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 17.08.2020 року звернувся до виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради із запитом, у якому просив надати інформацію про наявність вільних земельних ділянок в межах міста Кам`янець-Подільського, які можуть бути використані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

27.08.2020 виконавчим комітетом надано відповідь №99-вих з посиланням на лист Департаменту містобудування та архітектури від 25.08.2020 року, про те, що через відсутність фінансування робіт технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок міста не виготовлялась, тому виконавчий комітет не володіє цією інформацією.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. За змістом п.2 ч.1 ст.5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Запит на інформацію можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі та має містити:1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Пункт 6 ч.1 ст.14 Закону передбачає, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Як вбачається з ч. 1 статті 22 Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

- розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

- інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

- особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

- не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Отже частина 1 статті 22 Закону №2939-VI містить вичерпний перелік випадків, за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.

Як вбачається зі змісту статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Відповідно до частини п`ятої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Зважаючи на це, суд дійшов висновку, що саме відповідач згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки, зокрема, комунальної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову.

Більше того, виконавчий комітет також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні. Наведений висновок узгоджується із викладеним в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі №127/13810/17 та від 05 листопада 2019 року у справі №359/7966/16-а.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Статтею 83 Земельного кодексу України визначено категорії земель, які перебувають у комунальній власності, тобто належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Отже, оскільки відповідач є розпорядником інформації про наявність вільних земельних ділянок у місті Кам`янець-Подільському, які можуть бути використані для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також і земель на території міста взагалі, у тому числі тих, які не є сформованими, він був зобов`язаний надати інформацію на відповідний запит.

Зважаючи на це, відповідь на запит, яку надав відповідач, не містила інформацію стосовно запитуваного предмета, якою відповідач повинен був володіти та яку зобов`язаний був надати на інформаційний запит відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

У Рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.10.2011 року у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Беєлер проти Італії")

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2020 року у справі №127/13810/17 та від 16.05.2018 у справі №826/23192/15.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради надати позивачу перелік вільних земельних ділянок в межах міста Кам`янець-Подільського Хмельницької області, що можуть бути використані під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи встановлено, що для вирішення питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу позивачем до суду апеляційної інстанції разом із відзивом на апеляційну скаргу відповідача було надано договір від 12.03.2021 про надання правової допомоги укладений між адвокатом Клюцуком Вадимом Петровичем та ОСОБА_1 . Розрахунок витрат про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрату зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно Додатку №1 до договору від 12.03.2021, акт приймання-передачі грошових коштів згідно Додатку 1 до договору від 12.03.2021 та довідка про сплату адвокату гонорару від 12.03.2021, якими підтверджено кількість затраченого часу та розмір витрат на надання правової допомоги адвокатом в сумі 4500 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Також, колегія суддів враховує, що складання відповіді на відзив по справі №560/5356/20-а (2 години) не потребувало додаткових зусиль, оскільки відповідь на відзив на позовну заяву не містить нових обґрунтувань ніж ті, що містяться у позовній заяві.

З урахуванням обставин справи, а саме: виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо); кількості сторін та відсутності інших учасників у справі; виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, колегія суддів вважає розмір вартості наданих послуг визначених в акті неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, вимоги про відшкодування 4500,00 грн. як витрат на правничу допомогу - необґрунтованими.

Водночас, судова колегія вважає, що співмірною та розумною у цій справі загальною компенсацією вартості наданих адвокатом послуг є сума 2 000 грн.

Вирішуючи вказану заяву, колегія суддів, також враховує рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited» проти України" (заява № 19336/04), в якому зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Також, у цьому рішенні ЄСПЛ підкреслив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката пов`язана з розглядом даної справи підлягає частковому задоволенню на суму 2000 грн.

Відповідно до ст.ст. 139, 252 КАС України, судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради (Майдан Відродження, 1, Кам`янець-Подільський, Хмельницька область, ідентифікаційний код - 04060542) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Шидловський В.Б.