Справа № 640/888/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

31 березня 2021 року м. Київ № 640/888/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши заяву представника Державної фіскальної служби України про заміну сторони виконавчого провадження у адміністративній справі № 640/888/19

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙМ КОНСАЛТИНГ"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙМ КОНСАЛТИНГ" (, 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 2Б) задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано рішення комісії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) від 22.12.2018 року № 1033395/39180944 про відмову в реєстрації податкової накладної № 6 від 20.11.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; зобов`язано Державну фіскальну службу України (, 04953, м. Київ, Львівська площа, 8) зареєструвати податкову накладну ТОВ "ТАЙМ КОНСАЛТИНГ" № 6 від 20.11.2018 року, датою її направлення для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних; стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТАЙМ КОНСАЛТИНГ" (, 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 2Б) понесені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) у розмірі 1 921, 00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню, 00 копійок); стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТАЙМ КОНСАЛТИНГ" (, 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 2Б) понесені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (, 04953, м. Київ, Львівська площа, 8) у розмірі 1 921, 00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню, 00 копійок).

28.10.2019 року судом у даній справі видано виконавчі листи.

30 грудня 2020 року до суду надійшла заява представника Державної фіскальної служби України, в якій останній просить:

замінити відповідача у справі - Державну фіскальну службу України () в порядку процесуального правонаступництва на належного відповідача - Державну податкову службу України ();

замінити боржника у виконавчому листі, виданому Окружним адміністративним судом м. Києва щодо стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань у розмірі 1921,00 грн., з Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державну податкову службу України.

Дана заява обґрунтована тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України", утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

А тому, на думку представника заявника, виникає необхідність замінити сторону в виконавчому листі з Державної фіскальної служби України на Державну податкову службу України.

Ухвалою суду від 03.12.2020 року призначено судове засідання з розгляду заяви заявника про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку з неявкою у судове засідання представників сторін, суд на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні.

Розглянувши подану заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд зазначає наступне.

У статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З наведеного нормативного визначення слідує, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набрання судовим рішенням законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством встановлено головну умову, за якої тягар боржника може бути перекладено на іншу особу - це вибуття сторони виконавчого провадження.

Згідно з положеннями статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 грудня 2020 року по справі № 805/4361/17-а (адміністративне провадження № К/9901/23524/20).

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (пункт 2 Постанови № 1200).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 19 червня 2019 року № 537 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846) утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби та реорганізовані деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.

Згідно з пунктами 3, 4 цієї постанови територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" затверджено, крім іншого, Положення про Державну податкову службу України, відповідно до якого Державна податкова служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Державна податкова служба України зареєстрована 17 травня 2019 року, водночас Державна фіскальна служба України з 17 травня 2019 року перебуває в стані припинення, про що свідчить запис № 8050011 (а.с.173,181).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р "Про питання Державної податкової служби", затверджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, зокрема, з реалізації державної податкової політики.

Наказом Державної податкової служби України від 28.08.2019 № 36 розпочато виконання Державною податковою службою України функцій і повноважень Державної фіскальної служби України.

Отже, з 28 серпня 2019 року Державна фіскальна служба України втратила повноваження державного органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики, тому відповідно, не може здійснювати права та виконувати обов`язки сторони у справі, а відтак, і відповідати за зобов`язання, які на нього покладені, в тому числі й судовими рішеннями, оскільки таке повноваження передано для виконання завдань і функцій новоствореному контролюючому органу у зазначеній сфері, яким є Державна податкова служба України

При цьому, суд зазначає, що саме з цього моменту відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від повноважень Державної фіскальної служби України до Державної податкової служби України а тому факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2020 року справі № 420/5772/18, від 10 жовтня 2020 року №804/958/17, від 03 грудня 2020 року у справі № 805/2173/16-а.

Таким чином, беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника ДПС України та необхідності заміни відповідача у справі - Державну фіскальну службу України () в порядку процесуального правонаступництва на належного відповідача - Державну податкову службу України () та заміни боржника у виконавчому листі, виданому Окружним адміністративним судом м. Києва щодо стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань у розмірі 1921,00 грн., з Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державну податкову службу України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 248, 294, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Державної податкової служби України про заміну відповідача та боржника на його правонаступника у адміністративній справі № 640/888/19 задовольнити.

2. Замінити в адміністративній справі №640/888/19 відповідача - Державну фіскальну службу України (, 04953, м. Київ, Львівська площа, 8) на його правонаступника Державної податкову службу України (, 04053, м. Київ, Львівська площа, 8).

3. Замінити боржника у виконавчому листі, виданому Окружним адміністративним судом м. Києва щодо стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань у розмірі 1921,00 грн. з Державної фіскальної служби України (, 04953, м. Київ, Львівська площа, 8) на Державної податкову службу України (, 04053, м. Київ, Львівська площа, 8).

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до ст. 293-297 КАС України.

Суддя І.М. Погрібніченко