Справа № 500/531/21
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/531/21

30 березня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: Вавріва В.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування відмови та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про:

- визнання протиправною та скасування відмови Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області № 1555/02 від 12.03.2019 року у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах;

- визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 26 лютого 2019 року № 4 в частині відмови в зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи ОСОБА_1 з 22 серпня 1992 року по 01 червня 1996 року вахтово-експедиційним методом в районі Крайньої Півночі (Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області Російської Федерації) в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «Запукргеологія» (правонаступник АТЗТ «Компанія УкрСибнафтогазгеологія») на посаді помічника бурильника розвідкового і ескплуатаційного буріння свердловин на нафту і газ;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 в страховий стаж періоди: з 01 вересня 1980 року по 24 липня 1981 року навчання позивача в технічному училищі, Стрийському МС ПТУ - 35; з 05 липня 1981 року по 05 травня 1983 року проходження позивачем строкової військової служби в збройних силах СРСР; з 28 червня 1983 року по 01 червня 1996 року роботи позивача, вахтово-експедиційним методом в районі Крайньої Півночі (Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області) в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «Запукргеологія» (правонаступник АТЗТ «Компанія УкрСибнафтогазгеологія») на посаді помічника бурильника розвідкового і ескплуатаційного буріння свердловин на нафту і газ; з 30 вересня 1996 року по 22 листопада 1996 року роботи позивача бетонщиком у Виробничому кооперативі «Прораб» в районі Крайньої Півночі; з 14 березня 1997 року по 15 жовтня 1997 року отримання позивачем допомоги по безробіттю в Гусятинському районному центрі зайнятості; з 25 грудня 1998 року по 19 червня 1998 року отримання позивачем допомоги по безробіттю в Гусятинському районному центрі зайнятості; з 01 травня 2001 року по 30 листопада 2014 року роботи позивача в Португальській республіці працівником кар`єру, під час якого він підлягав загальнообов`язковому страхуванню та здобув за цей період страховий стаж 13 років 7 місяців за законодавством Португальської Республіки, який прирівнюється до набутого за законодавством України для набуття права на пенсію, з відповідно до Угоди між Україною та Португальською Республікою про соціальне забезпечення від липня 2009 року; з 05 січня 2015 року по 30 жовтня 2018 року роботи позивача в Португальській республіці працівником кар`єру, під час якого він підлягав загальнообов`язковому страхуванню та здобув за цей період страховий стаж 3 роки 11 місяців 27 днів за законодавством Португальської Республіки, який прирівнюється до набутого за законодавством України для набуття права на пенсію, відповідно до Угоди між Україною та Португальською Республікою про соціальне забезпечення від 07 липня 2009 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період роботи в шкідливих і особливо важких умовах за Списком № 2 помічником бурильника, навчання в училищі та проходження строкової військової служби, а саме період: з 01 вересня 1980 року по 24 липня 1981 року навчання позивача в технічному і училищі, Стрийському МС ПТУ-35; з 05 липня 1981 року по 05 травня 1983 року проходження позивачем строкової військової служби в збройних силах СРСР; з 28 червня 1983 року по 01 червня 1996 року роботи позивача, вахтово-експедиційним методом, в районі Крайньої Півночі (Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області) в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «Запукргеологія» (правонаступник АТЗТ «Компанія УкрСибнафтогазгеологія») на посаді помічника бурильника розвідкового і ескплуатаційного буріння свердловин на нафту і газ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12 грудня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку з досягненням позивачем 07 липня 2018 року пенсійного віку (55 років), наявності в нього страхового стажу більше 30 років та пільгового стажу роботи в шкідливих і особливо важких умовах за Списком № 2 більше 12 років 6 місяців, позивач звернувся 12 грудня 2018 року до Гусятинського відділення Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При поданні документів до Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, працівником управління, в розписці повідомленні, було визначено необхідність подання позивачем додаткових документів, в строк до 11 березня 2019 року, яких не достатньо для призначення пенсії, а саме формуляр з Португальської республіки для підтвердження факту роботи і страхового стажу набутого за кордоном та документи, які б підтверджували роботу позивача в районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до них.

Позивач подав, в грудні 2018 року, відповідачу формуляр та інші документи, які йому надійшли від Інституту соціального забезпечення Португальської республіки. Також на запит позивача надійшла відповідь від Управління пенсійного фонду РФ в м. Новий Уренгой Ямало-Ненецького Автономного округу. Відповідач розглянув подані документи і листом від 04 березня 2019 року повідомив, що 26 лютого 2019 року Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років прийняла рішення зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи лише з 28 червня 1983 року по 21 серпня 1992 року. В частині зарахування до пільгового стажу періоду роботи після 21 серпня 1992 року відмовлено через неподання документів, які б підтверджували атестацію робочих місць. 12 березня 2019 року листом № 1555/02 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного страхового стажу, в тому числі пільгового стажу (копія листа додається). Позивач вважає дану відмову та висновок комісії не обґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України, а тому звернувся до суду.

Усуваючи недоліки позовної заяви позивач також повідомив, що, як рішення комісії відповідача від 26.02.2019, так і відмова Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 12.03.2019 отримані позивачем у березні 2019 року. З цього часу позивач мав право звернутись до суду протягом встановленого адміністративним процесуальним законодавством строку за захистом свого порушеного права, однак у даній ситуації слід враховувати те, що до звернення до суду остаточна відповідь на заяву позивача про призначення пенсії відповідачем не надана, що підтверджує і сам відповідач у своєму відзиві.

Ухвалою від 11 лютого 2021 року відкрито провадження у справі.

23 лютого 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву у якому, серед іншого, вказав, що відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону 1058-IV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку - робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Статтею 1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року про гарантії передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Виходячи з вищенаведеного, період роботи позивача на роботах із шкідливими важкими умовами праці після 21.08.1992 повинен бути підтверджений результатам атестації робочих місць. Таким чином підтверджений пільговий стаж позивача становить 9р. 01 міс. 25дн.

Щодо зарахування страхового стажу відповідач також вказав, що Пенсійним фондом України було надіслано формуляр з метою підтвердження страхового стажу позивача, набутого в Португальській Республіці, проте станом на 19.02.2021 відповідь ще не надійшла. Таким чином, загальний страховий стаж позивача при поданні заяви пре призначення пенсії складав 15 р. 10 міс. 22 дн., що є недостатнім для призначення пенсії.

Ухвалою від 10 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення її недоліків.

Ухвалою від 21 березня 2021 року визнано поважним причини пропуску строку звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав суду заву я якій позовні вимоги не визнав, просив суд розглядати справу без його участі.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 було допитано як свідка, який вказав, що на бурових роботах в районах Крайньої Півночі СРСР та РФ він працював з 1983 року по 1996 рік. В пошуках роботи у 2001 році поїхав до Португальської Республіки де працював робітником в кар`єрі до 2018 року. Після повернення звернувся до Гусятинського відділення Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії, однак йому повідомили про необхідність надання підтверджуючих документів з РФ та Португальської Республіки. Позивач надав такі документи, однак документи, що були отриманні з пенсійного органу Португальської Республіки працівники відповідача відмовилися отримати з підстав необхідності їх отримання поштою безпосередньо з Португальської Республіки, а тому працівники відповідача йому повідомили, що слід зачекати, коли вони надійдуть на запит відповідача. На подальші неодноразові звернення позивача про призначення пенсії він отримував відповідь, що вказані документи ще не отримані.

Заслухавши пояснення позивач та представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

12 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Гусятинського відділення Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач розглянув подані документи і листом від 04 березня 2019 року повідомив, що 26 лютого 2019 року Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років прийняла рішення зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи лише з 28 червня 1983 року по 21 серпня 1992 року. В частині зарахування до пільгового стажу періоду роботи після 21 серпня 1992 року відмовлено через не подання документів, які б підтверджували атестацію робочих місць (а.с. 24-26).

12 березня 2019 року листом № 1555/02 відповідач також відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного страхового стажу, в тому числі пільгового стажу. Вказаним листом відповідач повідомив позивач, що його загальний трудовий стаж становить 15 років 10 місяців та 22 дні, в тому числі пільговий стаж 09 років 01 місяць 25 днів, що не надає йому права на пенсію за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись із такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній податковій вимозі суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

З 01 травня 2001 року по 30 листопада 2014 року та з 05 січня 2015 року по 30 жовтня 2018 року, позивач працював в Португальській Республіці та підлягав загальнообов`язковому страхуванню і набув там страховий стаж 17 років 7 місяців та 27 днів, що підтверджується долученими до матеріалів справи листом Регіонального відділення в м. Сантарень Інституту соціального страхування від 22 листопада 2018 року, формою PT/UA від 22 листопада 2018 року та випискою річних заробітних плат від 12 листопада 2018 року (а.с 28-33).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Угоди між Україною та Португальською Республікою про соціальне забезпечення укладеної 07 липня 2009 року, яка ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Португальською Республікою про соціальне забезпечення» від 21 грудня 2011 року № 4209-VI та набрала чинності для України 01 березня 2012 року (надалі за текстом - Угода) якщо працівник безперервно чи з перервою підпадав під дію законодавства обох Договірних Держав, страховий стаж, набутий за законодавством кожної з Договірних Держав, ураховується, у разі необхідності, іншою Договірною Державою для набуття, збереження або відновлення права на пенсію, передбачену цією частиною, так, ніби цей стаж набуто за її законодавством за умови, що вони не перекривають один одного.

Частиною 2 ст. 28 Угоди передбачено, що усі документи та посвідчення, необхідні для цілей цієї Угоди, звільняються від легалізації дипломатичними або консульськими установами.

Таким чином, надані позивачем документи видані компетентними органами Португальської Республіки і є необхідними для цілей Угоди не потребують додаткової легалізації дипломатичними або консульськими установами і повинні братись до уваги та врахування установами України без будь-яких додаткових умов.

Отже, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періоди його роботи в Португальській Республіці з 01 травня 2001 року по 30 листопада 2014 року та з 05 січня 2015 року по 30 жовтня 2018 року, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду роботи в шкідливих і особливо важких умовах за списком № 2 помічником бурильника суд зазначає наступне.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено право позивача на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах при досягненні 55 років та наявності 25 років страхового стажу і наявності пільгового стажу роботи 12 років 6 місяців в шкідливих і особливо важких умовах за списком № 2.

Судом встановлено, що з 28 червня 1983 року по 01 червня 1996 року позивач працював, вахтово-експедиційним методом, в районі Крайньої Півночі, в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «Запукргеологія» (правонаступник АТЗТ «Компанія УкрСибнафтогазгеологія») на посаді помічника бурильника розвідкового і ескплуатаційного буріння свердловин на нафту і газ.

Право бурильників та їх помічників на пільгову пенсію було передбачено розділом XII «Буріння, видобування та перероблення нафти і газу, перероблення вугілля та сланцю» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173.

Пільговий стаж роботи позивача в шкідливих і особливо важких умовах за списком № 2, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах становить більше ніж передбачений законодавством - 12 років 6 місяців, що підтверджується його трудовою книжкою НОМЕР_1 , військовим квитком НОМЕР_2 , атестатом від 24 червня 1981 року № 8195, листом Управління пенсійного фонду РФ в м. Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу № 4094/19 від 15.01.2019 року, архівними довідками Відділу у справах архівів Адміністрації міста Новий Уренгой № 1204-02/9659, 1204-02/9658, 1204-02/9657 від 15.01.2018 року.

Пунктом 4.1 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року передбачено, що Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, набрав чинності 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць за умовами праці - це комплексна оцінка всіх факторів виробничого середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що впливають на здоров`я і працездатність працівників в процесі трудової діяльності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Частиною 2 пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Таким чином, обов`язок проведення атестації робочих місць покладено на керівників підприємств, а тому її не проведення чи відсутність інформації про її проведення не може позбавити позивача їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Неможливість відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не проведенням або несвоєчасним проведенням атестації робочих місць підтверджено Постановою Великої палати Верховного суду у справі № 520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.

Отже період роботи позивача з 22 серпня 1992 року по 01 червня 1996 року підлягає зарахування до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (станом на 03.04.2018 р.) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 р. № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абзац 1 частини 1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту»).

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Аналізом зазначених правових норм встановлено, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Судом встановлено, що з 01 вересня 1980 року по 24 липня 1981 року позивач навчався Стрийському МС ПТУ - 35 та здобув кваліфікацію помічника бурильника. Позивач був призваний на строкову військову, яку проходив з 05 липня 1981 року по 05 травня 1983 року. Після демобілізації з 28 червня 1983 року почав працювати за спеціальністю помічником бурильника.

Вказане свідчить про те, що перерва між днем закінчення позивачем навчання і днем прийняття позивача на роботу, без врахування проходження ним військової служби, не перевищує 3 місяці.

З наведеного суд приходить до висновку, що вказані періоди строкової військової служби та навчання зараховуються позивачу до страхового стажу та до пільгового стажу, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, як слідує з листа Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області № 1555/02 від 12.03.2019 та відзиву відповідача загальний страховий стаж позивача при поданні заяви про призначення пенсії складав 15 р. 10 міс. 22 дн. До цього стажу зараховані період роботи бетонником з 30.09.1996 по 22.11.1996, періоди отримання позивачем допомоги по безробіттю з 14.04.1997 по 13.10.1997 та з 25.12.1997 по 17.06.1998, а також та період строкової військової служби з 05.07.1981 по 05.05.1983, а тому позовні вимоги про зарахування цих періодів до страхового стажу задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене суд вважає, що позивач, на час звернення про призначення пенсії, набув необхідні страховий та пільговий стаж для призначення пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надав для призначення пенсії всі необхідні документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім тих випадків, коли пенсія признається з більш раннього строку.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність відмови позивачу в призначенні пенсії з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області № 1555/02 від 12.03.2019 року у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах та рішення Комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 26 лютого 2019 року № 4 в частині відмови у зарахуванні до пільгового стажу за період роботи з 22 серпня 1992 року-по 01 червня 1996 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання 01 вересня 1980 року по 24 липня 1981 року і періоди роботи з 01 травня 2001 року по 30 листопада 2014 року та з 05 січня 2015 року по 30 жовтня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період навчання 01 вересня 1980 року по 24 липня 1981 року, період проходження строкової військової служби з 05 липня 1981 року по 05 травня 1983 року та період роботи з 22 серпня 1992 року по 01 червня 1996 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12 грудня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.