Справа № 826/3293/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 березня 2021 року справа №826/3293/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві)
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність податкового повідомлення-рішення від 23 вересня 2014 року №1514/17-01, оскільки при проведення перевірки податковим органом не враховані документи, що підтверджують витрати на придбання інвестиційних активів.

Ухвалою від 07 квітня 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №826/3293/15.

Ухвалою від 07 травня 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва зупинив провадження в адміністративній справі №826/3293/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/12905/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами пункту 10 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою від 04 лютого 2021 року за клопотанням позивача суд поновив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, а також замінив Державну податкову інспекцію в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві її правонаступником - ГУ ДПС у м. Києві.

Відповідач у письмових поясненнях вказав про відповідність податкового повідомлення - рішення вимогам чинного законодавства, посилаючись на правомірність складеного ним повідомлення №5212/л/26-59-17-01 та прийнятого наказу від 21 серпня 2014 року №970 вимогам підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України. Пояснень по суті спору відповідачем не надано.

Позивач у запереченнях на пояснення повторно зазначив про протиправність спірного податкового повідомлення - рішення та наголосив на наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

21 серпня 2014 року Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (далі по тексту - ДПІ) прийнято наказ №970 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 )».

На підставі зазначеного наказу контролюючим органом у період з 26 серпня 2014 року тривалістю п`ять робочих днів проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб отриманих як інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з корпоративними правами.

За результатами перевірки ДПІ складено акт від 08 вересня 2014 року №1091/17-01/ НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки) згідно висновків якого встановлені порушення статті 176, підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України - фізичною особою ОСОБА_1 отримано інвестиційний прибуток (дохід) від операцій з інвестиційними активами у 2013 році на загальну суму 24 023 480,00 грн, а саме: частка ПП «Євпаторіятурсервіс» (код 32518992) в сумі 24 000,00 грн та частина частки ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» (код 32557701) в сумі 23 999 480,00 грн, не нараховано та не сплачено у бюджет податок з доходів фізичних осіб за 2013 рік у сумі 4 083 762,20 грн.

23 вересня 2014 року ДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення №1514/17-01, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доход фізичних осіб на 5 104 702,75 грн, з яких за основним платежем - 4 083 762,20 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 020 940,55 грн.

Незгода позивача з податковим повідомленням - рішенням зумовила його на звернення до ДФС України з відповідною скаргою.

Рішенням від 03 грудня 2014 року №185/Л/26-15-10-08 ДФС України залишила податкове повідомлення - рішення від 23 вересня 2014 року №1514/17-01 без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Також, за результатами розгляду повторної скарги рішенням від 10 лютого 2015 року №1032/Л/99-99-10-01-03-14 ДФС України залишила податкове повідомлення - рішення від 23 вересня 2014 року №1514/17-01 без змін, а повторну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих («ноу-хау»); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності.

В розумінні норми підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі по тексту - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) «доходи» - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Також, згідно підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 14 Податкового кодексу України інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. Інвестиції поділяються на:

а) капітальні інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об`єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм цього Кодексу;

б) фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на:

прямі інвестиції - господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою;

портфельні інвестиції - господарські операції, що передбачають купівлю цінних паперів, деривативів та інших фінансових активів за кошти на фондовому ринку або біржовому товарному ринку;

в) реінвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно із пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпункт 164.2.9 пункту 164.2 цієї статті Податкового кодексу України встановлює, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, зокрема, включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені у пункті 170.2 статті 170 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 170.2.1 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

За правилами, визначеними підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права. Інвестиційний актив, подарований платнику податку чи успадкований платником податку, вважається придбаним за вартістю, що дорівнює сумі державного мита та податку з доходів фізичних осіб, сплачених у зв`язку з таким даруванням чи успадкуванням.

Підпункт 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України встановлює, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від`ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення.

Зміст наведених правових норм дає підстави вважати, що оподатковуваний інвестиційний прибуток може виникнути у фізичної особи лише за операціями з продажу інвестиційного активу (пакету цінних паперів чи корпоративних прав, деривативів), а також за операціями, що прирівняні до продажу інвестиційного активу згідно з підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України.

Як встановлено в акті перевірки та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 подав до ДПІ декларацію про майновий стан і доходи, отримані за 2013 рік, разом із додатком 3 «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами» до рядку 01.04, у якій визначив суму доходу, отриманого від продажу інвестиційного активу у розмірі 27 943 002,03 грн, з яких:

1) частка ПП «Євпаторіятурсервіс» в сумі 23 979,50 грн;

2) частка ТОВ «САРС» в сумі 3 919 542,53 грн;

3) частка ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» в сумі 23 999 480,00 грн.

Також, у податковій декларації позивачем визначено суму витрат на придбання інвестиційного активу в сумі 27 943 022,53 грн, з яких:

1) частка ПП «Євпаторіятурсервіс» в сумі 24 000,00 грн;

2) частка ТОВ «САРС» в сумі 3 919 542,53 грн;

3) частка ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» в сумі 23 999 480,00 грн.

Таким чином фінансовий результат від операцій з інвестиційними активами, згідно поданої позивачем декларації, складає - 20,50 грн.

На підтвердження зазначених доходів, отриманих від продажу інвестиційного активу та витрат на його придбання позивач долучив до матеріалів справи такі документи.

Згідно протоколу №1 зборів засновників ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» від 07 липня 2003 року учасники створили ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт»; сформували статутний фонд товариства у розмірі 18 500,00 грн.

Відповідно до установчого договору про заснування діяльності ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» від 22 липня 2003 року за реєстраційним №12342, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , учасники шляхом об`єднання майна, яке належить їм на праві власності, та здійснення підприємницької діяльності з метою одержання прибутку створюють ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт».

Згідно з пунктом 2.1.1 установчого договору частка ОСОБА_1 у статутному фонді товариства становить 3 700,00 грн, оплата якої проводиться грошовими коштами у сумі 1 000,00 грн та майном, а саме: тумба - стіл з надстройкою вартістю 900,00 грн; стіл «Інтергал» 4L (2 шт.) вартістю 700,00 грн, шафа 6 пол 18 ШД вартістю 1 100,00 грн - загальною вартістю 2 700,00 грн.

Згідно акту прийому - передачі від 07 липня 2003 року та прибуткового ордеру від 10 жовтня 2003 року ОСОБА_1 , на виконання вимог установчого договору, вніс до статутного фонду 1 000,00 грн та майно, визначене пунктом 2.1.1 цього договору.

Також, у відповідності до протоколу зборів учасників ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» від 21 жовтня 2005 року учасники затвердили результати діяльності та баланс товариства за 2004 рік; затвердили розподіл прибутку за 2004 рік; збільшили статутний фонд товариства на 18 500,00 грн без зміни пропорцій часток кожного з учасників у статутному фонді товариства.

На підставі заяви ОСОБА_1 дивіденди, отримані ним за підсумками діяльності товариства у 2004 році в розмірі 3 700,00 грн реінвестовано.

Відповідно до протоколу №1 зборів засновників ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» від 12 травня 2006 року учасники включили до складу учасників ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» ОСОБА_6 з часткою в статутному фонд товариства у розмірі 4 112,00 грн; збільшили розмір статутного фонду до 41 120,00 грн та розподілили частки наступним чином, зокрема частка ОСОБА_1 становить 7 401,60 грн (18%).

Прибутковим касовим ордером підтверджується внесення позивачем 20 червня 2006 року визначеної протоколом внеску у розмірі 1,60 грн.

У відповідності до протоколу зборів учасників ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» від 20 червня 2006 року, від 08 листопада 2007 року, від 09 квітня 2010 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відступили на користь позивача свої частки у статутному фонді, що також підтверджується договорами про відступлення (купівлі - продажу) частини частки в статутному фонді ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» від 20 червня 2006 року, від 08 листопада 2007 року, від 09 квітня 2010 року та відповідними розписками.

Згідно з протоколом №1-2012 зборів учасників ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» від 10 січня 2012 року учасники затвердили договір відступлення (купівлі - продажу) частини частки в статутному капіталі товариства в розмірі 8 223,00 грн, укладений між позивачем та ТОВ «Компанія з управління активами «Профіт», яке діє за рахунок активів Пайового венчурного інвестиційного фонду «СХРОН» недиверсифікованого виду закритого типу; прийняли до складу учасників ТОВ «Компанія з управління активами «Профіт», яке діє за рахунок активів Пайового венчурного інвестиційного фонду «СХРОН» недиверсифікованого виду закритого типу з часткою в розмірі 8 223,00 грн; прийняли до складу учасників ОСОБА_4 з часткою в розмірі 4 114,00 грн; затвердили договір відступлення (купівлі - продажу) частини частки в статутному капіталі товариства в розмірі 4 109,00 грн, укладений між позивачем та ОСОБА_8 ; затвердили договір відступлення (купівлі - продажу) частини частки в статутному капіталі товариства в розмірі 5,00 грн, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ; прийняли до складу товариства ОСОБА_8 з часткою в розмірі 4 114,00 грн.

Відповідно до договору про відступлення (купівлі - продажу) частини частки в статутному капіталі ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» від 10 січня 2012 року ОСОБА_1 продав, а ТОВ «Компанія з управління активами «Профіт», яке діє за рахунок активів Пайового венчурного інвестиційного фонду «СХРОН» недиверсифікованого виду закритого типу придбав частину частки, що належить ОСОБА_1 в розмірі 8 223,00 грн та становить 19,99757%.

Оплата за частину частки підтверджується випискою з банківського рахунку від 05 грудня 2012 року.

Протоколом №2-2013 зборів учасників ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» від 07 травня 2013 року учасники вирішили направити частину нерозподіленого прибутку на збільшення статутного капіталу товариства за рахунок виплати та реінвестування виплачених дивідендів та на формування резервного фонду товариства, зокрема ОСОБА_1 отримав та реінвестував до статутного капіталу товариства дивіденди в розмірі 24 002 937,00 грн.

Наведене підтверджує, що позивач отримав доход від продажу інвестиційного активу у розмірі 24 002 937,00 грн, який одразу реінвестував на збільшення статутного капіталу ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт».

У той же час, у податковій звітності позивачем визначено суму доходу від продажу частини частки ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» у сумі 23 999 480,00 грн.

Вказана сума також зазначена у розділі витрат, що не відповідає сумам, зазначеним у документах, які містяться у матеріалах справи, проте вказана обставина не слугувала підставою донарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, з акту перевірки встановлено, що відповідно до договору від 23 грудня 2013 року №1 позивач продав частину частки статутного капіталу ТОВ «САРС» у розмірі 2 306 578,87 грн, а згідно договору від 23 грудня 2013 року №1 - у розмірі 1 612 963,66 грн, що відповідає задекларованій сумі.

Згідно довідки ТОВ «САРС» від 24 квітня 2014 року №05, відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «САРС» від 18 грудня 2013 року №18/12-2013 частка ОСОБА_1 становила 4 059 542,53 грн та внесена ним у безготівковому порядку в повному обсязі, що підтверджується копіями банківських виписок.

Таким чином, висновки акта перевірки щодо ненарахування та несплати позивачем податку з доходів фізичних осіб від отримання інвестиційного прибутку (доходу) від операцій з інвестиційними активами у 2013 році, а саме: продажу частини частки ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» (код 32557701) в сумі 23 999 480,00 грн не відповідають встановленим обставинам справи, а тому спірне податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню у цій частині.

Також, відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, фінансова відповідальність платника податку можлива лише за умови доведення контролюючим органом факту порушення таким платником законодавства з питань оподаткування, чого відповідачем здійснено не було.

З огляду на викладене, застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від отримання інвестиційного прибутку (доходу) від операцій з інвестиційними активами у 2013 році, а саме продажу частини частки ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» (код 32557701) в сумі 23 999 480,00 грн також є неправомірним.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі по тексту - Положення №88, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Пунктом 2.5 Положення № 88 визначено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Позивачем долучено до матеріалів справи довідку, видану директором ПП «Євпаторіятурсервіс» ОСОБА_10 у якій зазначено про те, що ОСОБА_1 володів часткою ПП «Євпаторіятурсервіс» в статутному капіталі у розмірі 24 000,00 грн, оплата якої проведена в повному обсязі.

Також, згідно довідки, виданої директором ПП «Євпаторіятурсервіс» ОСОБА_10 , ОСОБА_1 вийшов зі складу учасників ПП «Євпаторіятурсервіс» та отримав оплату своєї частки у розмірі 23 979,00 грн.

Аналізуючи наведені положення податкового законодавства суд зазначає, що надані позивачем довідки не відповідають вимогам Податкового кодексу України та Положення № 88, оскільки не містять обов`язкових реквізитів первинних документів, зокрема: не містять дати їх складання, печатки підприємства, даних про період у який здійснювались зазначені у довідці дії.

З огляду на викладене, відповідач правомірно не взяв їх до уваги під час проведення документальної позапланової перевірки, за результатами якої нарахував позивачу відповідну суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення у цій частині підлягає залишенню без змін, а позовні вимоги без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині нарахування ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб від отримання інвестиційного прибутку (доходу) від операцій з інвестиційними активами у 2013 році, а саме: продажу частини частки ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» (код 32557701) в сумі 23 999 480,00 грн з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 23 вересня 2014 року №1514/17-01 в частині нарахування ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб від отримання інвестиційного прибутку (доходу) від операцій з інвестиційними активами у 2013 році, а саме продажу частини частки ТОВ «ФКЦ «Омега-Профіт» (код 32557701) в сумі 23 999 480,00 грн.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 400,00 (чотириста гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 44116011).

Суддя В.А. Кузьменко