Справа № 640/7991/21
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

29 березня 2021 року м. Київ № 640/7991/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вовк П.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Оболонського Управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у м. Києві, Національної поліції України, Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг Офісу Генерального прокурора України, Офісу Генерального прокурора України, Київської міської прокуратури, Київської місцевої прокуратури № 5, Оболонського районного суду міста Києва, Київського апеляційного суду, Касаційного кримінального суду Верховного суду України, Великої палат Верховного суду України, Служби безпеки України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Оболонського Управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у м. Києві (далі також - відповідач-1), Національної поліції України (далі також - відповідач-2), Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг Офісу Генерального прокурора України (далі також - відповідач-3), Офісу Генерального прокурора України (далі також - відповідач-4), Київської міської прокуратури (далі також - відповідач-5), Київської місцевої прокуратури № 5 (далі також - відповідач-6), Оболонського районного суду міста Києва (далі також - відповідач-6), Київського апеляційного суду (далі також - відповідач-7), Касаційного кримінального суду Верховного суду України (далі також - відповідач-8), Великої палати Верховного суду України (далі також - відповідач-9), Служби безпеки України (далі також - відповідач-10), Кабінету Міністрів України (далі також - відповідач-11), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправні дії, рішення та бездіяльність суб`єктів владних повноважень - місцевих органів Оболонського УП ГУНП у м. Києві, Відділу дізнання та Слідчого управління ГУ НП у м. Києві та Київської місцевої прокуратури № 5 щодо бездіяльності у досудовому розгляді матеріалів справи за кримінальним провадженням за № 0007114 від 26 вересня 2019 року та винесення протиправних рішень щодо закриття справи на підставі на підставі п. 2 ч. 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі також - КПК України) та оскаржити протиправні рішення, дії та бездіяльність зазначених органів суб`єктів владних повноважень зі протиправним підкресленням про надуманість обставин справи;

- оскаржити протиправні рішення про закриття справи, протиправні дії щодо відмови у відводі та заміні бездіяльних слідчих і прокурорів від справи, протиправну бездіяльність по кримінальному провадженню та зобов`язати слідчі органи владних повноважень передати справу за № 0007114 від 26 вересня 2019 року іншій (новій) групі прокурорів і слідчих, які зацікавлені у розгляді тривалого продовжуваного злочину зі складністю обставин проведення досудового розслідування на підставі статті 218 КПК України;

- змінити підслідність, вилучити та перенести матеріали кримінальної справи до центральних органів СБУ з питань боротьби з тероризмом із залученням центральних органів НПУ, ГПУ та фахівців-експертів військових космічних програм ДКАУ на підставі ознак і фактів обставин продовженого та тривалого злочину з погрозою життю позивачеві на підставі ч. 1 статті 129 Кримінального кодексу України (далі також - КК України) з ознаками технологічного тероризму згідно зі статтями 1-3, 5, 7, 10, 23-25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», статтями 2, 9, ч.ч. 2-5, 9, 11 статті 24 Закону України «Про Службу безпеки України», статтями 1-3, 19 Закону України «Про національну безпеку України», згідно з положеннями статей 109-114-1, 255-257, 258-258-5, 260 КК України;

- врахувати порушення положень у п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України, де чітко зазначається, що стороною обвинувачення є потерпілий на рівні та разом зі прокурором, слідчим і керівником органу досудового розслідування з порушеннями положень статей 7, 8, 9, 10, 11 КПК України, зокрема, засади кримінального провадження - законність, верховенство права, рівність перед законом і судом, повагу до людської гідності, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій та бездіяльності на користь прав та інтересів позивача згідно з п. 7 ч. 1 статті 56, п. 7 ч. 3 статті 56 КПК України з підтримкою законом права потерпілої щодо оскарження рішення, дії та бездіяльності слідчого, прокурора та слідчої судді, на підставі п. 4 ч. 3 статті 56 КПК України врахувати порушення законного права потерпілої підтримувати обвинувачення у суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, включаючи наявність підстав щодо неупередженості прокурорів і слідчого у п. 3 ч. 1. ст. 77 КПК України та передбачуваності відводу, що зазначено у статтях 80-81 КПК України, врахувати порушене право на оскарження неправомірних дій, рішень і бездіяльності прокурорів і слідчого, що зазначено у статті 303 КПК України, включаючи гарантування прав процесуального оскарження рішень і захисту законних прав судом згідно зі статтями 21, 24 КПК України та статті 55 Конституції України;

- визнати протиправним рішення, дії та бездіяльність Кадрової комісії Офісу ГПУ та скасувати рішення Кадрової комісії Офісу ГПУ за № 495дс-20 від 16 квітня 2020 року та за № 676-дс20 від 9 липня 2020 року щодо відмови у розгляді дисциплінарної скарги;

- зобов`язати Кадрову комісію Офісу ГПУ відкрити дисциплінарне провадження на неправомірні, недоброчесні та недобропорядні вчинки прокурорів та притягнути несумлінних прокурорів до належної відповідальності, відсторонити прокурорів і слідчого від кримінальної справи та замінити на іншу (нову) групу прокурорів та слідчих з перенесенням справи до слідчих органів СБУ з питань боротьби з тероризмом із залученням центральних органів НПУ, ГПУ та фахівців-експертів військових космічних програм ДКАУ на підставі ознак і фактів обставин продовженого та тривалого злочину з погрозою життю позивачеві на підставі ч. 1 статті 129 КК України з ознаками технологічного тероризму згідно зі статтями 1-3, 5, 7, 10, 23-25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», статтями 2, 9, ч.ч. 2-5, 9, 11 статті 24 Закону України «Про Службу безпеки України», статтями 1-3, 19 Закону України «Про національну безпеку України», згідно з положеннями статей 109-114-1,255-257, 258-258-5, 260 КК України;

- врахувати порушення прокурорами та, зокрема, Кадровою комісію Офісу ГПУ чинного Закону України «Про прокуратуру» від 2014 року та чинного Наказу Генерального прокурора за № 233 «Про затвердження порядку роботи кадрових комісій» від 17 жовтня 2019 року та врахувати неналежний розгляд скарг з боку Кадрової комісії Офісу ГПУ й ігнорування дисциплінарних проступків прокурорів, неналежного процесуального керівництва кримінальної справи, винесення неправомірних рішень, вчинення протиправних недоброчесних дій та бездіяльності прокурорами у межах кримінального процесу та прошу притягнути до дисциплінарної відповідальності прокурорів згідно зі статтею 43 Закону України «Про прокуратуру»;

- врахувати демонстрацію порушення положень у п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України, де чітко зазначається, що стороною обвинувачення є потерпілий на рівні та разом зі прокурором, слідчим і керівником органу досудового розслідування з порушеннями положень статей 7, 8, 9, 10, 11 КПК України, зокрема, засади кримінального провадження - законність, верховенство права, рівність перед законом і судом, повагу до людської гідності, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій та бездіяльності на користь прав та інтересів позивача згідно з п. 7 ч. 1 статті 56, п. 7 ч. 3 статті 56 КПК України з підтримкою законом права потерпілої щодо оскарження рішення, дії та бездіяльності слідчого, прокурора та слідчої судді, на підставі п. 4 ч. 3 статті 56 КПК України, врахувати порушення законного права потерпілої підтримувати обвинувачення у суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, включаючи наявність підстав щодо неупередженості прокурорів і слідчого у п. 3 ч. 1. статті 77 КПК України та передбачуваності відводу, що зазначено у статтях 80-81 КПК України, врахувати порушене право на оскарження неправомірних дій, рішень і бездіяльності прокурорів і слідчого, що зазначено у статті 303 КПК України, включаючи гарантування прав процесуального оскарження рішень і захисту законних прав судом згідно зі статтями 21, 24 КПК України та статті 55 Конституції України;

- відвести, змінити, замінити та відсторонити від справи бездіяльну прокурорсько-слідчу групу по кримінальному провадженню за № 0007114 від 26 вересня 2019 року та зобов`язати не завершати та не закривати справу;

- визнати протиправні дії, рішення та бездіяльність суб`єктів владних повноважень - Офісу Генерального прокурора України та Київської міської прокуратури;

- визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність слідчої судді Шестаковської JI. П. за справою за № 756/16149/19 Оболонського районного суду міста Києва від 11 січня 2020 року та рішення ухвали на апеляційну скаргу за № П-сс/824/967/2020 Київського апеляційного суду від 5 лютого 2020 року, рішення ухвали на касаційну заяву за № 51-838 ск 20 Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 21 лютого 2020 року та рішення ухвали за № 13-19зк20 Великої Палати Верховного Суду України від 11 березня 2020 року та прошу суд скасувати протиправне рішення ухвали слідчої судді Шестаковської Л. П. за № 756/16149/19 Оболонського районного суду міста Києва від 11 січня 2020 року та рішення вищих інстанцій відносно незадоволення вимог перегляду помилок слідчої судді щодо відводу прокурорів та слідчого за кримінальним провадженням за № 0007114 від 26 вересня 2019 року з офіційним повідомленням органів про закриття справи;

- скасувати рішення ухвали на апеляційну скаргу за № 11-cc/824/967/2020 Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, ухвали на касаційну заяву за № 51-838 ск 20 Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 21 лютого 2020 року й ухвали за № 13-19зк20 Великої Палати Верховного Суду України від 11 березня 2020 року;

- на підставі скасування ухвали слідчої судді ухвалити позитивне рішення щодо зобов`язання відводу, відсторонення бездіяльних прокурорів та слідчого по справі за №0007114 від 26 вересня 2019 року;

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправним та своїм судовим позитивним рішенням зобов`язати слідчі органи Служби безпеки України з питань тероризму приєднати, залучити, задіяти своїх фахівців до розслідування тривалого та продовжуваного злочину, що пов`язано з погрозою життю позивачеві на підставі ч. 1 статті 129 КК України за кримінальним провадженням за № 0007114 від 26 вересня 2019 року, яке постійно закривають;

- визнати протиправними рішення і дії щодо формування складу державних органів, які порушають права, свободи та законні інтереси позивача, зокрема, - рішення Кабінету Міністрів України;

- зупинити протиправні дії індивідуального акту - Розпорядження Кабінету Міністрів України за № 632-р від 10 червня 2020 року про призначення ОСОБА_2 Першим заступником Міністра закордонних справ України;

- зобов`язати відкрити кримінальне провадження з вимогами об`єднання з матеріалами справи за № 0007114 від 26 вересня 2019 року, що тісно пов`язані, зокрема, за колом співучасників та метою продовженого та тривалого злочину по справі та врахувати підозру, що ОСОБА_2 має приховані злочинні антиконституційні та протизаконні політичні плани узбецької хунти ОСОБА_3 , має приховане узбецьке походження з узбецькими коріннями та крові родини екс-президента ОСОБА_4 та не є кримськотатарського походження й є співучасником (членом) антиконституційної протизаконної сепаратистсько-екстремістської групи, блоку, осередку з організаційним управлінням на чолі зі ОСОБА_5 зі протиправними твердженнями, що зазначена група має свій «уряд у вигнанні» під назвою «Меджліс» кримськотатарського народу;

- зобов`язати слідчі органи Служби безпеки з боротьби з тероризмом відкрити кримінальне провадження з ознаками технологічного тероризму, повалення конституційного ладу в Україні, захоплення території та влади в Україні та посприяти зупиненню подальших помилкових протиправних дій і рішень;

- зупинити пов`язаного індивідуального акту Президента України, що за положенням ч. 4 статті 22 КАС України розглядається у Верховному Суді України за інстанційною підсудністю справи, зокрема, - Розпорядження Президента України за № 357/2019-рп від 25 жовтня 2019 року на призначення ОСОБА_6 на посаду заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Суд, з`ясовуючи питання про дотримання позивачем правил підсудності, зазначає наступне.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція) гарантує особі право на справедливий суд, яке передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05).

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 4 КАС України, адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Положеннями ч. 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

За правилами п. 4 ч. 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9 ч. 1 статті 4 КАС України).

Відповідно до п. 4 ч. 5 статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Згідно з ч. 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому, відповідно до ч. 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За правилами ч. 1 та ч. 4 статті 22 КАС України, місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 6 ч. 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

За правилами ч. 1 статті 172 КАС України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною вимогою в розумінні п. 23 ч. 1 статті 4 КАС України є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Згідно з ч. 5 статті 172 КАС України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Частиною 3 статті 27 КАС України, якою передбачені випадки виключної підсудності, встановлено, що підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про наявність заборони на об`єднання в одне провадження позовних вимог, розгляд яких віднесено до виключної підсудності різних судів.

Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною зокрема, у рішенні від 09 квітня 2019 року по справі № 9901/172/19.

Так, з поданої ОСОБА_1 позовної заяви вбачається, що в ній об`єднано позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства та в порядку адміністративного судочинства.

Між тим, щодо тих позовних вимог, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, судом встановлено, що деякі з них підсудні Окружному адміністративному суду міста Києва, а деякі - Верховному Суду, як суду першої інстанції.

Щодо пов`язаності вимог підставами виникнення і поданими доказами, слід враховувати, що у відповідності до ч. 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Поряд з цим, аналізуючи зміст позовної заяви та додані до неї документи, суд наголошує, що підстави позову щодо кожного з відповідачів є різними, індивідуальними, оскільки кожен з них діяв окремо.

Тобто, обставини, заявлені у позові, та підстави позову є різними, не пов`язаними між собою. Предметом позову є об`єднані вимоги, які мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами.

При цьому, суд також звертає увагу, що об`єднані позивачем в одній позовній заяві вимоги, не є основними та похідними позовними вимогами.

З огляду на викладене, позовна заява підлягає поверненню позивачу з доданими до неї документами.

Додатково суд зазначає, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч. 8 статті 169 КАС України).

Керуючись статтями 169, 172, 256 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути позивачеві.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовом надіслати особі, яка її подала.

Ухвала суду, відповідно до ч. 2 статті 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк