Справа № 420/3573/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 березня 2021 року

м. Київ

справа № 420/3573/20

адміністративне провадження № К/9901/8339/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів -Желтобрюх І. Л., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі №420/3573/20 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Південьагропереробка» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

у с т а н о в и в :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (далі СТОВ) «Південьагропереробка» звернулося до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 квітня 2020 року: - №5 про сплату грошових зобов`язань за платежем: пеня за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 210984,50 грн; - №5 про нарахування пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД на суму 16628,58 грн; - №5 про збільшення сум грошового зобов`язання з податків, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 102664,00 грн; - №5 про нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 680,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що акт про результати документальної планової виїзної перевірки не має юридичної сили, оскільки підписаний не всіма посадовими особами контролюючого органу, що проводили перевірку. Підпис головного державного ревізора-інспектора відділу планування контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС в Одеській області відсутній, замість підпису міститься надпис про перебування даної посадової особи у відпустці.

Попри вимогу п.6 Розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20 серпня 2015 року (далі Порядок №727), титульний аркуш акту перевірки не надруковано на номерному бланку, що робить протиправними оскаржувані індивідуальні акти. До того ж, титульний аркуш акту перевірки не містить всю потрібну довідкову, інформацію, яка мала дати змогу встановити місцезнаходження контролюючого органу який проводив перевірку, його номер телефону, факсу та адресу електронної пошти. Факт цього порушення не може бути спростованим тим, що акт перевірки є службовим документом, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає висновки перевіряльників і є носієм доказової інформації про встановлені порушення вимог податкового законодавства.

За змістом низки положень Порядку №727 від 20 серпня 2015 року, ДСТУ 4163-2003, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України №55 від 07 квітня 2003 року, ДСТУ 2732:2004, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України №97 від 28 травня 2004 року, Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18 червня 2015 року, встановлено вимоги щодо форми і змісту акту перевірки, окремих його структурних елементів. Їх недотримання навіть при гіпотетичній правомірності висновків контролюючого органу має наслідком визнання не чинними цих висновків.

Крім того, контролюючий орган посилається в акті перевірки на норми законодавства, які на той період вже не діяли.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року, позовні вимоги СТОВ «Південьагропереробка» до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування прийнятих ГУ ДПС України в Одеській області податкових повідомлень-рішень роз`єднано.

Позовну вимогу СТОВ «Південьагропереробка» до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування прийнятого ГУ ДПС України в Одеській області податкового повідомлення-рішення №5 від 08 квітня 2020 року про сплату грошових зобов`язань за платежем пеня за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 210984,50 грн виділено у самостійне провадження.

Роз`єднаній позовній вимозі, виділеній у самостійне провадження із справи №420/3573/20, відділом надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи (канцелярія) Одеського окружного адміністративного суду присвоєно номер адміністративної справи №420/4267/20.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави вважати, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Зокрема, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 4 частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не можуть розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, їх розгляд здійснюється виключно за правилами загального позовного провадження.

Предметом спору у цій справі є визнання протиправним і скасування рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час звернення до суду з позовом (330957,08 грн < 1051000,00 грн).

На підставі наведеного, оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі №420/3573/20 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Південьагропереробка» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді І. Л. Желтобрюх

М. М. Яковенко