Справа № 640/24788/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрритейлгаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрритейлгаз» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрритейлгаз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 29.08.2019 №, яким було застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) грн 00 коп за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії;

- від 29.08.2019 №, яким було застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) грн 00 коп за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії;

- від 29.08.2019 №, яким було застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) грн 00 коп за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії;

- від 29.08.2019 №, яким було застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 (одна) грн 00 коп за не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій (РРО).

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем були порушені норми Податкового Кодексу України щодо процедури проведення перевірки, складання актів перевірок, а також недотримання процедури запрошення позивача на розгляд заперечень, в зв`язку із чим, вважає винесені податкові повідомлення-рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з наказом на перевірку, відомостями про дату її початку та проведення позивач як платник податків не був ознайомлений, що згідно пункту 79.2 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що у Наказі №11044 від 05 серпня 2019 року були відсутні обов`язкові підстави для проведення фактичних перевірок, та останній не містить обо`язкових реквізитів згідно абзацу третього пункту 81.1 Податкового кодексу України, що свідчить про його неправомірність та необхідність скасування.

Як наслідок, прийняті податкові повідомлення-рішення на підставі незаконної перевірки не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що допускаючи контролюючий орган до проведення перевірки, платник податку втрачає право на оскарження наказу на проведення перевірки.

Враховуючи, що перевірки було проведено з дотриманням норм законодавства, порушення, встановлені в ході перевірки, було зафіксовано правомірно та обґрунтовано.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що судом першої інстанції було досліджено всі матеріали справи та винесено законне та обґрунтоване рішення.

29 березня 2021 року від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрритейлгаз» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці з 29.03.2021 по 12.04.2021.

Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі наказу від 05.08.2019 №11044 були здійснені фактичні перевірки АЗГП та АЗГС «Evrogaz», що належать ТОВ «Укрритейлгаз», розташованих у м. Києві за адресами: вул. Тепловозна, 22-а, проспект П. Григоренка, 40-б, проспект Визволителів, 19-а, за результатами яких були складені акти від 07.08.2019 року №5551/26-15-40-01/42204048, № 5550/26-15-40-01/42204048, №5552/26-15-40-01.

Відповідно до змісту вказаних актів, контролюючим органом встановлено факт реалізації споживачам газу без одержання (отримання) відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, а також не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій (РРО).

З огляду на вказане, контролюючий орган дійшов до висновку про порушення позивачем вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №481/95-ВР» і п.п. 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового Кодексу України та п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері транспорту, громадського харчування та послуг».

За результатами проведених перевірок, відповідачем були винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 29.08.2019, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 250 000,00 грн за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії;

- № від 29.08.2019, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 250 000,00 грн за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії;

- №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 250 000,00 грн за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії;

- № від 29.08.2019, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 грн за здійснення розрахункових операцій без застосування РРО, без роздрукування та видачі відповідних розрахункових документів.

Не погодившись із прийнятими за результатами перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем були подані скарги до ДПС України.

Листом від 15.11.2019 №9690/6/99-00-08-05-05 ДПС України повідомила про те, що податкові повідомлення-рішення від 29.08.2019 року № , № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Крім того, листом ДПС України від 15.11.2019 року №9567/6/99-000805-05 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 29.08.2019 № та №, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач здійснював роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії, та не проводив розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій, тому відповідач застосував штрафні санкції на законних підставах.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу ТОВ «Укрритейлгаз» зазначає про те, що відповідачем було порушено процедуру складання та вручення наказу № 11044 від 05.08.2019 року про проведення фактичних перевірок.

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Відповідно до пп. 81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, фактична перевірка платника податків проводиться виключно за умови пред`явлення посадовими особами контролюючого органу направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При цьому, абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення); оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

У силу вимог абзацу восьмого п. 81.1 ст. 81 ПК Кодексу у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

При цьому, саме на етапі допуску до перевірки суб`єкт господарської діяльності може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної виїзної або фактичної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.11.2019 у справі №815/4392/15.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.12.2010 у справі №21-25а10, платник податку який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом.

Тобто, згідно з зазначеною позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №П/811/824/17.

При цьому, колегія суддів вказує, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 21.02.2020 по справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, перед початком проведення фактичної перевірки головними державними ревізорами-інспекторами Піковим В.І та ОСОБА_1 пред`явлено службові посвідчення, направлення на проведення фактичної перевірки від 07.08.2019 № 6990/26-15-40-01, № 6989/26-15-40-01 та надано продавцю-касиру ОСОБА_2 , яка здійснювала розрахункові операції на АЗГС «Evrogaz», копію наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 05.08.2019 № 11044 на проведення фактичної перевірки TOB «Укрритейлгаз».

Після ознайомлення з вищевказаними документами продавець-касир ОСОБА_2 відмовилась від отримання копії наказу від 05.08.2019 № 11044 та підпису у направленнях на проведення фактичної перевірки TOB «Укрритейлгаз» () за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, буд. 19-А, про що було складено відповідний акт.

Після складання акту перевірки його було надано для ознайомлення та підписання представнику TOB «Укрритейлгаз» Козиній О.С., яка ознайомившись зі змістом акту та його висновками, відмовилась від підпису в ньому, що було зафіксовано у відповідному акті.

Враховуючи вищевказане, посадовими особами контролюючого органу акт перевірки було направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу підприємства, що підтверджується квитанцією ПАТ «Укрпошта».

Також, як свідчать матеріали справи, перед початком проведення фактичної перевірки за адресою: м. Київ, вул. Тепловозна, 22-а, головними державними ревізорами-інспекторами Ізотенком Ю.О. та ОСОБА_3 було пред`явлено службові посвідчення, направлення на проведення фактичної перевірки від 07.08.2019 № 6979/26-15-40-01, № 6980/26-15-40-01, а копію наказу від 05.08.2019 № 11044 «Про проведення фактичної перевірки TOB «Укрритейлгаз» код 42204048» вручено під розписку 07.08.2019 касиру ОСОБА_4 , яка здійснювала розрахункові операції на АЗГП за адресою: м. Київ, вул. Тепловозна, 22А.

Після складання акту перевірки його було надано для ознайомлення та вручено касиру ОСОБА_4 , яка підписала його без зауважень.

Крім того, перед початком проведення фактичної перевірки головними державними ревізорами-інспекторами Гонтаруком Д.М. та Волобуєвим Д.М. було пред`явлено службові посвідчення, направлення на проведення фактичної перевірки від 07.08.2019 № 6975/26-15-40-01, № 6975/26-15-40-01, а копію наказу від 05.08.2019 № 11044 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Укрритейлгаз» код 42204048» вручено під розписку 07.08.2019 продавцю-касиру ОСОБА_5 , який здійснював розрахункові операції на АЗГС «Evrogaz» за адресою: м. Київ, проспект П. Григоренка, 40-Б.

Після складання акту перевірки його було надано для ознайомлення та після ознайомлення вручено продавцю-касиру ОСОБА_5 , який підписав акт перевірки із зауваженнями.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання відповідачем процедури проведення перевірки.

Крім того, апелянт звертає увагу на недоліки наказу про проведення перевірки та його додатків, що також свідчить на його думку про безпідставність проведеної перевірки.

Зокрема, позивач вказує, що додатки №6 та 8 до наказу про проведення фактичних перевірок, які є невід`ємною його частиною, не містять печатки, а наявність на них підпис уповноваженої особи є недостатнім, внаслідок чого, на думку позивача, додатки до нього оформлені з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до пункту 46 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55 (надалі - Інструкція №55) додатки оформлюються, як правило, на стандартних аркушах паперу.

На другій і наступній сторінках додатка робиться така відмітка: «Продовження додатка», «Продовження додатка 1». На додатках до положень, правил, інструкцій тощо проставляється відмітка у верхньому правому куті першої сторінки додатка, яка включає номер додатка, заголовок нормативно-правового акта та посилання на відповідну структурну одиницю. У разі доповнення нормативно-правового акту, який підлягає державній реєстрації, новою структурною одиницею з посиланням на одаток або виключення з тексту нормативно-правового акта структурної одиниці, яка містить посилання на додаток, нумерація додатків та відповідні посилання на них у тексті нормативно-правового акта змінюються.

У разі наявності кількох додатків на них зазначаються порядкові номери, наприклад: додаток 1, додаток 2. Знак «№» перед цифровим позначенням не ставиться.

Усі додатки до документів візуються працівником, який створив документ, та керівником структурного підрозділу, в якому його створено.

Додатки нормативно-правового характеру (положення, інструкції, правила, порядки тощо), що затверджуються розпорядчими документами, підписуються керівниками структурних підрозділів установи на лицьовому боці останнього аркуша додатка. У разі коли додатки надсилаються із супровідним листом, відмітка про наявність додатків розміщується після тексту листа перед підписом.

Згідно пункту 48 Інструкції №55 посадові особи підписують документи в межах своїх повноважень, визначених актами законодавства, іншими нормативно-правовими актами відповідно до Інструкції з діловодства в електронній формі та інструкції з діловодства установи. Порядок підписання документів іншими особами у разі відсутності керівника установи та посадових осіб, які уповноважені їх підписувати, визначається наказом (розпорядженням) керівника установи.

Пунктом 49 Інструкції №55 визначено, що підпис складається з найменування посади особи, яка підписує документ (повного - у разі, коли документ надрукований не на бланку, скороченого - у разі, коли документ надрукований на бланку), особистого підпису, власного імені і прізвища.

Як свідчать матеріали справи, начальником управління Анатолієм Королем були завізовані додатки до Наказу №11044 без відтиску на додатках гербової печатки, що враховуючи вищенаведені норми законодавства, не є порушенням, та свідчить про дотримання відповідачем вимог Інструкції №55.

Стосовно посилання апелянта на винесення наказу про проведення перевірки без законних пілстав, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 1.4.4 Наказу Державної фіскальної служби України від 31 липня 2014 року №22 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків» (надалі - Наказ №22), у разі організації фактичної перевірки платника податків територіальним органом ДФС за основним місцем обліку зазначеного платника податків, та у разі, якщо таки платник податків має відокремлені підрозділи або інші об`єкти, де провадиться діяльність та які розташовані поза межами його основного місця обліку, зазначений орган, який здійснює (очолює) перевірку такого платника, може ініціювати організацію проведення перевірки таких відокремлених підрозділів або інших об`єктів за їх фактичним місцезнаходженням.

У такому випадку, підрозділ органу ДФС, який здійснює (очолює) перевірку, не пізніше ніж за 10 робочих днів до початку її проведення надає засобами електронного зв`язку до територіального органу ДФС, на території якого провадять діяльність відокремлений підрозділ або інший об`єкт, запит щодо проведення перевірки господарського об`єкта такого платника податків разом із переліком питань, які необхідно відобразити в акті перевірки, та обставин для проведення перевірки відповідно до статті 80 Кодексу.

Згідно п. 1.2.1 Наказу №22 рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки відповідно до пункту 77.4 статті 77, пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79, пункту 80.2 статті 80 та пункту 81.1 статті 81 Кодексу оформлюється наказом, який підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) органу ДФС. У такому наказі зазначається дата видачі, найменування органу ДФС, який його видав та органу ДФС, який буде проводити таку перевірку (у випадках призначення такої перевірки органом ДФС вищого рівня відповідно до підпунктів 78.1.5 та 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Кодексу), найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова виїзна/невиїзна або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) органу ДФС та скріплення відповідною печаткою цього органу.

Пунктом 1.2.2 Наказу №22 передбачено, що при організації проведення документальної позапланової (крім перевірок, визначених у підпункті 1.2.3 цього пункту) або фактичної перевірки обґрунтовані пропозиції щодо необхідності її проведення оформлюються доповідною запискою (висновком) за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, який має інформацію, що може слугувати підставою для проведення документальної позапланової або фактичної перевірки відповідно до чинного законодавства.

З огляду на вказані норми вбачається певний алгоритм дій контролюючого органу при організації проведення фактичної перевірки.

Як свідчать матеріали справи, на підставі доповідної записки від 02.08.2019 №2698/26-15-40-01-15 щодо доцільності проведення фактичної перевірки суб`єктів господарювання, зазначених в додатку № 1, і було винесено наказ на проведення фактичної перевірки № 11044 від 05.08.2019.

У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не було заявлено позовних вимог про скасування наказу №11044 від 05.08.2019, відтак предметом розгляду даної справи є лише податкові повідомлення-рішення від 29.08.2019.

Доводи апелянта про порушення відповідачем процедури розгляду заперечень на акти фактичних перевірок, а саме невчасне повідомлення про їх розгляд, колегія суддів не приймає до уваги, так як порушення строків повідомлення платника податку про розгляд заперечень не можуть нівелювати наявність тих порушення, що встановлені контролюючим органом під час здійснення відповідної перевірки.

У даному випадку, податковим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв`язку з чим наказ №11044 від 05.08.2019 не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків.

Наведені позивачем обставини щодо процедурних порушень контролюючим органом проведення фактичної перевірки не є такими, що тягнуть протиправність податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такого контрольного заходу.

Стосовно виявлених порушень контролюючим органом у сфері роздрібної торгівлі пальним за відсутності ліцензій на право його реалізації, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон №481/95-ВР).

Згідно абзацу 57 статті 1 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції / автогазозаправної станції / газонаповнювальної станції / газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 №2628-111 були внесені зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: частину двадцяту статті 15 доповнено словами після слова «виробами» словами «або пальним», а після слова «ліцензій» - словами «на роздрібну торгівлю».

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями вказаного Закону від 23.11.2018 №2628-111 зазначена норма набирає чинності з 1 липня 2019 року.

Отже, як вірно відзначено судом першої інстанції, з 1 липня 2019 року запроваджено ліцензування роздрібної торгівлі пальним.

У відповідності до абзацу 9 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

Аналіз наведених норм Закону №481/95-ВР свідчить про те, що роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктом господарювання лише за наявності у нього ліцензії на роздрібну торгівлю.

У свою чергу, положеннями статті 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Таким чином, ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених у Законі №481/95-ВР документів.

Листом Державної фіскальної служби від 30.05.2019 року за № 17014/7/99-99- 12-01-01-17 на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» доведено територіальним органам - головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним починаючи з 12.06.2019. При цьому головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019.

З огляду на вказане, з 01 липня 2019 року відповідач мав право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, тому у разі здійснення роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу.

Як свідчать матеріали справи, підставою для винесення податкових повідомлень-рішень №, №, № від 29.08.2019 стала відсутність ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «Укрритейлгаз» на об`єктах перевірки.

У свою чергу, позивач заперечує проти встановленого факту відсутності ліцензії.

Втім, ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції ТОВ «Укрритейлгаз» не було надано доказів наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «Укрритейлгаз» на об`єктах перевірки, що свідчить про здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії.

При цьому, позивач вказує, що під час проведення перевірок інспекторами не було пред`явлено фіскальні чеки від 07.08.2019 про продаж газу за адресою: м. Київ, вул. Тепловозна, 22-а та проспект Визволителів, 19-а, а також не доведено факту проведення перевірки саме на вказаних об`єктах.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, факт проведення перевірок на об`єктах позивача, крім іншого, підтверджений в матеріалах справи фотокопіями АЗС, на яких відповідачем були проведені перевірки.

Крім того, з матеріалів справи вбачається копія фіскального чеку №2955 від 07.08.2019 року на суму 114,50 грн про закупівлю газу марки РВА/ЛБА в розмірі 10 л за ціною 11,45 грн за адресою: м. Київ, вул. Тепловозна, 22-а.

Щодо фіскального чеку про закупівлю газу на об`єкті за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 19-а, то як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем надано виписку із карткового рахунку ПАТ «Ощадбанк» від 07.08.2019 про здійснення оплати о 14:36 годин на суму 150,00 грн за адресою: проспект Визволителів, 19-а, оскільки позивачем було здійснено продаж газу без надання фіскального чеку.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про правомірність податкових повідомлень-рішень від 29.08.2019 №, №, №.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 29.08.2019, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 3 Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані, зокрема, проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Разом з тим, пунктом 12 статті 9 вказаного Закону передбачено, що РРО не застосовуються, якщо в місці отримання товарів операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).

З огляду на вказане, реалізація палива на АЗС має здійснюватися із застосуванням зареєстрованого, опломбованого у встановленому порядку та переведеного у фіскальний режим роботи спеціалізованого РРО з роздрукуванням чеків установленої форми.

При цьому, РРО можуть не застосовуватись лише при відпуску оптових партій пального, розрахунки за які здійснено шляхом безготівкового переказу коштів з рахунку на рахунок, або шляхом взаємозаліку, або пального, яке знаходиться на відповідальному зберіганні, за умови, коли такий відпуск здійснюється з ємностей, спеціально призначених для зберігання та відпуску оптових партій пального.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» №1442 від 20.12.1997 роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу автозаправних станцій, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.

У відповідності до пункту 10 Порядку №1442 розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійсненнярозрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків.

Однак, як свідчать матеріали справи, на об`єкті перевірки за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 19-а, позивачем не було проведено розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій (РРО) під час продажу газу, що свідчить про обґрунтованість податкового повідомлення-рішення № .

Доказів, що спростовували вищевказані обставини позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 29.08.2019 №, №, №, № є правомірними та не підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрритейлгаз» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук