Справа № 0440/6684/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року Справа № 0440/6684/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н.В.
за участі секретаря судового засіданняЛукомського А.О.
представника позивача представника відповідача Бєликова В.І. Похило І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, податкової вимоги та актів опису, -
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в якому, з урахуванням уточнень, просить:
Від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що дані відносно розірвання або припинення договору оренди між Дніпровською міською радою та ОСОБА_1 , а також дані щодо вилучення із користування ОСОБА_1 земельної ділянки до ГУ ДПС у Дніпропетровській області не надходили, таким чином, позивач залишається орендарем земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач зазначає, що до повернення земельної ділянки в установленому договором порядку орендар є платником орендної плати за земельну ділянку. Таким чином, ГУ ДПС під час винесення оскаржуваних рішень діяло в спосіб та межах, визначених чинним законодавством України, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018р. позовну заяву прийнято до свого провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2020р. провадження по справі було поновлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2020р. у задоволенні клопотання позивача про об`єднання в одне провадження адміністративних справ - відмовлено.
Усною ухвалою суду від 28.10.2020 року замінено відповідача в адміністративній справі з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області правонаступником - Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
Також, ухвалою суду від 28.10.2020р. провадження було зупинено та ухвалою суду від 18.11.2020р. поновлено.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав, просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Згідно п. 5 даного Рішення, початком виникнення права користування земельною ділянкою вважати дату державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.
Згідно п. 3.1 Договору, Договір укладено на три роки.
Відповідно до п. п. 7.1, 7.8 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавці земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Повернення здійснюється за актом приймання-передачі.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів, 17.12.2009р. приватним нотаріусом Кулінічем А.С. було зареєстровано правочин № 3761102 договір оренди вказаної земельної ділянки (за реєстром нотаріальних дій № 739).
В подальшому, рішення Дніпропетровської міської ради від 21.05.2014 р. № 309/51 ОСОБА_1 поновлено право користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 та договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. 17.12.2009р. за реєстровим номером 739.
06.11.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди землі, згідно умов якої поновлено право користування зазначеною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. 17.12.2009р. за реєстровим номером 739, укладений між Дніпропетровською міською радою та гр. ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на підставі рішення міської ради від 07.10.2009 № 142/50 Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 в оренду гр. ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , для проектування і будівництва станції технічного обслуговування автомобілів з авто мийкою, кафе і територією для благоустрою, на три роки, починаючи з дев`ятого квітня дві тисячі тринадцятого року.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн про реєстрацію іншого речового права за № 29141644 від 06.11.2014р. вбачається номер запису про інше речове право 7601029, яке було зареєстровано 06.11.2014р., а саме право оренди земельної ділянки на три роки, починаючи з дев`ятого квітня дві тисячі тринадцятого року.
04 березня 2016 року ОСОБА_1 подано заяву від вх. № 36/1194 до Дніпровської міської ради, в якій повідомлено про неможливість позивачкою через кризу в будівельній сфері продовжувати користування та повернути земельну ділянку відповідно до акту приймання-передачі, стан земельної ділянки оглянуто за заявою від 01.03.2016р. вх. № 13/1002, ділянка не забудована, будь-яких заперечень з боку міської ради не надійшло, та керуючись п.п. 7.8, 12.3, 12.4 Договору оренди землі направлено підписані ОСОБА_1 акти приймання-передачі земельної ділянки у трьох примірниках, один з яких просить повернути.
Позивачем було подано скаргу про визнання протиправною та скасування податкової вимоги до ДФС України від 11.06.2018р., яку було направлено поштою.
Листом від 20.06.2018р. № 877716/99-99-17-04-14 було повідомлено про рішення про продовження строку розгляду скарги по 11 серпня 2018 року включно.
Листом від 01.08.18р. № 1115316/99-99-17-04-14 було надіслано Рішення про результати розгляду скарги, відповідно до якого вищезазначену скаргу залишено без задоволення і роз`яснено право на звернення до суду у відповідності до ст. 56 Податкового кодексу України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим кодексом України.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно зі статтями 269, 270 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктами оподаткування земельним податком - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; (пл.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України).
Відповідно до п.274.1 ст.274 ПК України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи (пункт 281.3 статті 283 ПКУ).
Згідно п.284.1 ст.284 ПК України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1 ст.285 ПК України).
Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.286.5 ст.285 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Відповідно до п.287.5 ст.287 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Відповідно до п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1 ст.285 Податкового кодексу України). Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п.285.2 ст.285 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2 ст.288 Податкового кодексу України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 Податкового кодексу України).
Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Згідно ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.
Посилаючись на те, що строк дії вказаного Договору оренди закінчився у 2016р. позивач не користувалася вказаною земельною ділянкою відповідно податкові повідомлення-рішення, що виникли по спірним зобов`язанням з орендної плати є протиправними, проте суд не погоджується з таким твердженням позивача виходячи з наступного.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач не повертав вищевказану орендовану земельну ділянку по АДРЕСА_1 відповідно до норм законодавства.
Матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення Дніпровську міську раду позивачем про розірвання укладеного договору оренди земельної ділянки від 17.12.2009 року, як не містять і доказів передачі наведеної земельної ділянки Дніпровській міській раді за відповідним актом приймання-передачі.
При цьому, адміністративний суд не надає правової оцінки цивільно-правовим договорам у рішенні суду, бо такий спір вирішується в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року цивільну за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання припиненим договору оренди землі, передано на розгляд за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.
Також у вказаній постанові суду зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких судом першої інстанції було встановлено невикористання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 після спливу дії договору оренди землі та за відсутності акту приймання-передачі вказаної земельної ділянки.
Згідно із ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з наведених правових норм, вбачається, що якщо платник продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та не отримав письмового заперечення від орендодавця щодо використання земельної ділянки, то до поновлення дії договору оренди такий платник є землекористувачем, в тому числі, в розумінні Податкового кодексу України і отже має сплачувати орендну плату відповідно до умов попереднього договору оренди землі.
При цьому наведені норми податкового законодавства не деталізують вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, не встановлюють будь-яких кваліфікуючих вимог щодо порядку укладення (оформлення) права користування земельною ділянкою для визнання за особою прав та обов`язків землекористувача у сфері податкових правовідносин.
Принцип економічної обґрунтованості справляння плати за землю як майнового податку полягає у покладенні обов`язку з його сплати на особу, яка має юридичну можливість отримувати економічний ефект від використання землі. А відтак обов`язок зі сплати орендної плати за землю пов`язується саме з фактичним користування землею та існує й за відсутності державної реєстрації відповідного права, що здійснюється за бажанням правоволодільця.
Таким чином, об`єктом оподаткування є ті земельні ділянки, земельні ділянки (паї), що перебувають у власності або в користуванні платника податку на будь-яких умовах, включаючи, але не обмежуючись, орендою.
Таким чином, відсутність належного оформлення земельних ділянок, зокрема, відсутність державної реєстрації відповідних договорів оренди, не є підставою для звільнення платника земельного податку від нарахування плати за землю з площі всіх ділянок, що перебувають у його користуванні.
Не зважаючи на те, що за правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, частина 1 вказаної статті встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як вбачається з фактичних обставин, встановлених судом, позивач не довів та не надав жодних належних та допустимих доказів стосовно того, що вона не користувалася земельною ділянкою станом на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
З вищенаведеного вбачається, що фактично право користування земельною ділянкою позивачкою не було припинено, а тому наявні підстави для виконання нею податкових зобов`язань за спірним платежем, та відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не перевищив надані йому повноваження з адміністрування податку.
Наведені вищи обставини свідчать про наявність у відповідача правових підстав та законодавчо встановлених повноважень для визначення позивачеві як фактичному користувачу земельної ділянки грошових зобов`язань з орендної плати за землю спірним податковим повідомленням-рішенням.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.54.5 ст.54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
В свою чергу, у п.57.2 ст.57 ПК України визначено, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
Тобто при розрахунку податковим органом суми грошового зобов`язання, не пов`язаного з порушенням податкового законодавства, у платника податків виникає обов`язок сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у певні строки.
За правилами п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У відповідності до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Таким чином, для виникнення у платника податків податкового боргу за певними грошовими зобов`язаннями необхідним є факт узгодженості такого грошового зобов`язання і відсутність його добровільної сплати платником податків у встановлений цим Кодексом строк.
Згідно з абз.1 п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (абз.1 п.59.3 ст.59 ПК України).
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та актів опису майна діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правомірність своїх дій ним доведена.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова