Справа № 287/2086/20
Суддя: Винар Л. В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2086/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Винара Л.В.

секретаря Кострицької Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області старшого сержанта поліції Богданчука Тараса Сергійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови серії БАА № 912984 від 01.11.2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ст. 121 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшли матеріали вищезазначеного адміністративного позову, в якій позивач просить суд поновити строк на оскарження постанови серії БАА № 912984 від 01.11.2020 року, визнати дії поліцейського СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області старшого сержанта поліції Богданчука Т.С. неправомірними, скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 01.11.2020 року серії БАА № 912984 та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, а також витрати пов`язані з розглядом справи, в тому числі витрати на правову допомогу покласти на відповідача по справі.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 01.11.2020 року постановою серії БАА № 912984 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення поліцейським СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, а саме за те, що він 01.11.2020 року о 19 год. 25 хв. автодорогою Київ-Ковель-Ягодин керував транспортним засобом у якого не горіла ліва фара в режимі ближнього світла (за версією патрульної поліції). На думку позивача, зазначена постанова є незаконною і підлягає скасуванню. Зокрема, рухаючись на технічно справному автомобілі автодорогою Київ-Ковель-Ягодин, не порушуючи жодним чином Правил дорожнього руху України позивач був зупинений з порушенням вимог законодавства України працівниками патрульної поліції. Після зупинки поліцейський не представившись і не вказавши причину зупинки попросив пред`явити документи. Прохання представитися працівником поліції було проігноровано. На запитання про причину зупинки поліцейський відповів, що у позивача не горить ліва фара в режимі ближнього світла. Позивач заперечив та сказав, що фара горить, навіть показав це поліцейському, але останній будь-які доводи відмовився сприймати та склав постанову про адміністративне правопорушення. Під час складання постанови позивач хотів надати пояснення, проте брати їх відмовилися, права не роз`яснили. Також, під час незаконної зупинки було здійснено повідомлення до поліції на номер 102 про незаконні дії поліцейського СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_2 та поліцейського СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 . Далі повторно здійснено повідомлення на лінію 102 про відмову надання позивачу копії постанови серії БАА № 912984 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення чим створювалися перешкоди для вчасного звернення до суду. Жодних правопорушень позивач не вчиняв, будь-які докази вчинення ним правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП у матеріалах справи відсутні. Під час зупинки транспортного засобу позивача не проінформували про причину зупинки, та і сама зупинка була безпідставна, підстав для перевірки документів позивача теж не було. Також, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а саме: в постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис та порядок оскарження. Крім того, в постанові не зазначено номер та дату відправлення копії постанови, хоча така була направлена рекомендованим листом. Згідно з відповіддю на адвокатський запит відеозапис працівниками Лугинського ВП не проводився, нагрудні камери перебувають на ремонті. Також, позивач вказує, що у зв`язку з необхідністю звернення до суду ним було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Єгоровим Сергієм Олександровичем та понесені витрати за надання правової допомоги у сумі 4500,00 грн., а також сплачено судовий збір в розмірі 840, 80 коп.

27.11.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області старшого сержанта поліції Богданчука Тараса Сергійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови серії БАА № 912984 від 01.11.2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ст. 121 ч.1 КУпАП ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 08.12.2020 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду 28.12.2020 року від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, заява про поновлення строку на оскарження, уточнена позовна заява та квитанції про оплату судового збору.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, до суду надав клопотання з проханням розглядати справу без його участі .

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Стосовно заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч.2 ст. 286 КАС України передбачає, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Ч.1 ст. 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що на місці винесення постанови копію постанови позивачу вручено не було та така була надіслана йому засобами поштового зв`язку та отримана 14.11.2020 року, а із позовом про оскарження даної постанови ОСОБА_1 звернувся до суду 20.11.2020 року. Таким чином, оскільки з моменту отримання постанови про накладення адміністративного стягнення не пройшло більше 10 днів суд дійшов висновку, що строк на оскарження постанови відповідача варто поновити.

Щодо вимоги позивача про визнання дій неправомірними та скасування постанови серії БАА № 912984 від 01.11.2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ст. 121 ч.1 КУпАП суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2020 року поліцейським СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області старшим сержантом поліції Богданчуком Т.С. відносно позивача винесено постанову серії БАА № 912984 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, згідно якої ОСОБА_1 01.11.2020 року о 19 год. 25 хв. керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 у якого не горіла фара в режимі ближнього світла в темну пору доби та здійснив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. При цьому відносно позивача було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено,що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що також визначено ст. 251 КУпАП України.

Статтею 40 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення» від 24 червня 1988 року № 6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Частина 2 статті 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься лише постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 912984, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, однак відповідачем не було надано до суду жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував порушення позивачем вимог ч.1 ст. 121 КУпАП. Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, відео з нагрудної боді камери працівника поліції, який розглядав справу про адміністративне правопорушення та виносив оскаржувану постанову відносно позивача ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Як вбачається з відповіді начальника Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області Шебета О. від 09.11.2020 року № 3140/209/02-2020, яка надана на адвокатський запит адвоката ОСОБА_5 , відеозапис працівниками поліції Лугинського ВП не проводився, нагрудні камери перебувають на ремонті.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

З урахуванням наведеного вище, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП відповідачем не надано, суд приходить висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що способи судового захисту порушених прав, свобод або законних інтересів осіб у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст.286 КАС України.

Так, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З вищевказаного, суд вважає, що відповідач доказів правомірності винесення постанови не надав, вимоги позивача щодо скасування постанови є правомірними і такі позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а тому оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення слід скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушенням - закрити.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд вважає, що визнання дій інспектора неправомірними при винесенні оскаржуваної постанови під час розгляду справи в суді про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності додаткового вирішення не потребують, оскільки скасування постанови включає в себе і перевірку дій інспектора при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року по справі № 757/52466/18-а.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (420 грн. 40 коп. за кожну окремо заявлену вимогу, а саме: за вимогу про визнання дій поліцейського неправомірними 420 грн. 40 коп. та за вимогу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення 420 грн. 40 коп.).

Позовні вимоги позивача задоволені частково стосовно однієї з вимог, а саме: про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 01.11.2020 року серії БАА № 912984 винесену поліцейським СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області Богданчуком Т.С., у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління національної поліції у Житомирській області, на користь позивача.

Стосовно витрат на правову допомогу суд зазначає наступне:

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

За вимогами ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок викладено й в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019 по справі № 826/10972/18 (адміністративне провадження № К/9901/14003/19).

Суд зауважує, що ОСОБА_1 додано до позовної заяви копію договору про представництво та надання правової допомоги № 02/11 від 02.11.2020 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру, копію акту здавання приймання послуг за надану правову допомогу (а.с. 18-20).

При цьому, слід зазначити, що відповідно до п.1 Договору про представництво та надання правової допомоги № 02/11 від 02.11.2020 року укладеного між адвокатом Єгоровим С.О. та Кравчуком В.І., адвокат зобов`язується надати правову допомогу Кочмазову М.В., по захисту його (її) інтересів, шляхом представництва її інтересів в суді та інших державних органах, відповідно до ст. 237 ЦК України, ст. 60, 64 ЦПК України, 58-59 КАС України та ст. 45-50, 55-58 КПК України з усіма правами представника. Таким чином, з даного договору не вбачається кому саме надавалася правова допомога згідно вказаного договору ОСОБА_1 чи ОСОБА_6 .

Крім того, матеріали справи не містять квитанції про сплату саме позивачем витрат на правничу допомогу.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Зважаючи на вказані положення ст. 134 КАСУ, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки понесення вказаних витрат не підтверджено позивачем належними доказами.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 20, 44, 47, 77, 90, 139, 143, 192, 210-211, 241-246, 250 КАС України -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області старшого сержанта поліції Богданчука Тараса Сергійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови серії БАА № 912984 від 01.11.2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ст. 121 ч.1 КУпАП задоволити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для оскарження постанови серії БАА № 912984 від 01.11.2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ст. 121 ч.1 КУпАП.

Постанову поліцейського СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області старшого сержанта поліції Богданчука Тараса Сергійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. - скасувати.

Провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління національної поліції у Житомирській області (місцезнаходження: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 22.09.1999 року Олевським РВ УМВС України в Житомирській області, ІПН НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: поліцейський СРПП № 4 Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, місцезнаходження: 11301, смт. Лугини, вул. С. Гуца, 5, Житомирської області.

Суддя: Л.В.Винар