Справа № 480/6936/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
22 березня 2021 р. Справа № 480/6936/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Кубанової А.М.,
представників відповідачів - Сича Д.М, Кашиної С.В.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми клопотання представника Північної митниці Держмитслужби в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці ДФС, Слобожанської митниці Держмитслужби, Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду 13.10.2020 звернувся ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Сумської митниці ДФС (далі - відповідач-1, Сумська митниця ДФС), Слобожанської митниці Держмитслужби (далі - відповідач-2, Слобожанська митниця Держмитслужби), у якому просив суд:
1) визнати протиправним та скасувати наказ Сумської митниці ДФС від 21.02.2020 №71-о про звільнення ОСОБА_1 ;
2) поновити ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення "Пасажирський" митного поста "Залізничний" Сумської митниці ДФС;
3) стягнути з Сумської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу;
4) стягнути з Сумської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.
Ухвалою суду від 16.10.2020 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
При цьому, вказаною ухвалою суду від 16.10.2020 з огляду на те, що стан здоров`я позивача після звільнення погіршився, а тому він вимушений був проходити постійне лікування та через що не міг вчасно звернутись до суду, було визнано поважними причини пропуску позивачем строку на звернення з даним позовом до суду та поновлено позивачу даний строк.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 25.11.2020, до участі у розгляді справи було залучено співвідповідачем Північну митницю Держмитслужби (т.1 а.с.91-92, далі - відповідач-3, Північна митниця Держмитслужби).
Підготовче засідання призначено на 22.03.2021 (т.2 а.с.29-31).
Представником Північної митниці Держмитслужби було подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду (т.1 а.с.188-189), яке вмотивоване наступним. Так, представник Північної митниці Держмитслужби наголошує, що представник позивача у позові в обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку звернення з даним позовом до суду посилається на медичні довідки. Однак, досліджуючи вказані медичні довідки, варто звернути увагу суду, що, по-перше, позивач хворів не постійно - у загальній кількості 56 календарних днів з постійними перервами. В деяких випадках перерва між хворобами становила більше одного місяця. Особливо звертає на себе увагу період з 01.08.2020 по 17.09.2020, тобто 1 місяць 16 днів склала перерва між хворобою у період з 23.07.2020 по 31.07.2020 та з 18.09.2020 по 28.09.2020. Також в цей період вже не діяли суворі карантинні заходи і ніщо не заважало позивачу звернутися із позовом до суду. Загальний термін пропуску строку звернення до суду взагалі складає 170 календарних днів, що є досить значним і тривалим.
По-друге, позивач лікувався амбулаторно, а не в умовах стаціонару, що, в свою чергу, свідчить про легкий перебіг хвороби. Крім того, перебування на амбулаторному лікуванні не заважало позивачу звернутися до суду через свого уповноваженого представника.
За таких обставин, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду.
Відтак, на підставі п.8 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.
Представник Слобожанської митниці Держмитслужби подав до суду заяву, в якій, крім іншого, клопотання представника відповідача-3 про залишення позову без розгляду підтримав та просив його задовольнити (т.1 а.с.188-189).
Представник позивача проти задоволення поданого клопотання заперечувала та надала додаткові пояснення на обґрунтування поважності причин пропуску звернення з даним позовом до суду (т.2 а.с.1-2). Так, зокрема, в поясненнях представник вказала, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 9 листопада 2020 року у справі № 420/1813/19.
Зі змісту положень КАСУ вбачається, що у ньому не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду або строку на подання апеляційної чи касаційної скарг за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 299 та ч. 5 ст. 333 КАС України (незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне та касаційне оскарження суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо відповідна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки). Не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.
При зверненні до суду позивачем надано копії довідок амбулаторії, в якій останній отримував медичну допомогу протягом строку, який позивач просить суд поновити. Це є документальним підтвердженням непереборності та поважності причин пропуску строку звернення до суду за захистом прав. Тим більш, що погіршення стану здоров`я позивача пов`язано безпосередньо з незаконними діями Сумської митниці ДФС, оскільки ОСОБА_1 очікував добросовісної та законної поведінки відповідача, розраховував на недопущення порушення його прав та інтересів.
Крім того, наголосила, що до сукупності факторів, які є поважними причинами пропуску позивачем строку на звернення до суду за захистом своїх порушених прав необхідно віднести і запровадження Урядом карантинних обмежень через спалах СОVІD-2019.
Позивач та представник позивача в підготовчому засіданні заперечували проти задоволення поданого представником Північної митниці Держмитслужби клопотання та просили суд відмовити у його задоволенні.
Представники відповідачів в судовому засіданні подане клопотання про залишення позову без розгляду підтримали та просили суд його задовольнити.
Заслухавши пояснення учасників справи та свідка ОСОБА_2 (далі - свідок, ОСОБА_2 ), дослідивши матеріали справи, подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та пояснення щодо нього інших учасників справи, суд вважає, що таке клопотання представника Північної митниці Держмитслужби підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
На підставі частин першої - третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
В судовому засіданні позивач визнав той факт, що з наказом про звільнення він був ознайомлений 21.02.2020 (т.1, а.с.14), а трудову книжку та справи було передано 24.02.2020 (т.2, а.с.26,27).
При цьому, з позовом до суду позивач звернувся 13.10.2020, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України.
Ухвалою суду від 16.10.2020 було визнано поважними причини пропуску позивачем строку на звернення з даним позовом до суду та поновлено позивачу даний строк.
Водночас, згідно ч.4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Представник позивача та позивач наполягають, що у спірний період, у зв`язку з віднесенням і запровадженням Кабінетом Міністрів України карантинних обмежень через поширення вірусу СОVІD-2019 в України, ОСОБА_1 не мав змоги звернутися до суду за захистом своїх прав.
Так, дійсно, Кабінет Міністрів України 11.03.2020 прийняв постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (з урахуванням постанов №239 від 25.03.2020, №291 від 22.04.2020, №343 від 04.05.2020) та №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" (з урахуванням постанови №500 від 17.06.2020), від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (з урахуванням постанови від 26.08.2020 №760), відповідно до яких установлено з 12 березня 2020 року до 31 жовтня 2020 року на усій території України карантин.
Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України (в редакції, чинній з 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
06.08.2020 року завершився 20-денний строк, протягом якого позивач мав право подати до суду заяву про продовження процесуального строку.
Таким чином, строк звернення до суду був продовжений на строк дії карантину в період з 12.03.2020 по 06.08.2020.
Однак, строк звернення до суду, який закінчився у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України та під час дії пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України підлягає поновленню лише за наявності двох умов: 1) якщо причини його пропуску є поважними; 2) вказані причини є такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
При цьому граматичне тлумачення пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що наявність сполучника "і" вказує на обов`язкову наявність двох вищенаведених умов.
Таким чином, виходячи з наведених законодавчих приписів сам факт встановлення карантину не може слугувати причиною для поновлення процесуального строку звернення до суду, а можливість поновлення процесуального строку визначається у взаємозв`язку зі встановленням поважності причин пропуску строку та їх зумовленості обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Отже, дія карантину не є самостійною причиною пропуску строку звернення до суду, яку треба визнавати поважною.
При цьому, перевіривши надані позивачем разом з позовною заявою довідки амбулаторії загальної практики с.Пигарівка Середино-Будського району Сумської області (т.1, а.с.15-16) та довідки, які були надані, на запит суду АЗПСМ села Пигарівка Середно-Будського району (т.1, а.с.221-222), суд встановив, що ОСОБА_1 дійсно перебував на амбулаторному лікуванні в амбулаторії загальної практики с.Пигарівка Середино-Будського району Сумської області з діагнозом "гіпертонічна хвороба 2 ступеня, 2 ступінь ризику високий. Дисциркуляторна енцефалопатія змішаного генезу з астено-цефалгічним с-мом", зокрема, у період з 18.03.2020 по 30.03.2020, з 14.04.2020 по 22.04.2020, з 06.05.2020 по 15.05.2020, з 17.06.2020 по 26.06.2020, з 23.07.2020 по 31.07.2020, з 18.09.2020 по 28.09.2020.
Водночас, у період до 18.03.2020 позивач не перебував на амбулаторному лікуванні, тобто з 22.02.2020 по 18.03.2020 позивач мав змогу звернутися до суду з позовом, однак, доказів на підтвердження об`єктивної неможливості подати позов у цей період ні позивач, ні його представник не надали. Тобто не було надано доказів того, що позивач вчинив всі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації його процесуальних прав.
Дійсно згідно наданих довідок позивач у період з 18.03.2020 по 30.03.2020, з 14.04.2020 по 22.04.2020, з 06.05.2020 по 15.05.2020, з 17.06.2020 по 26.06.2020, з 23.07.2020 по 31.07.2020, з 18.09.2020 по 28.09.2020 перебував на амбулаторному лікуванні. Водночас, доказів неможливості звернутися до суду чи за правовою допомогою у проміжках між даним лікуванням, зокрема, у період 16.05.2020 по 16.06.2020, з 27.06.2020 по 22.07.2020, а також, зокрема, з 01.08.2020 по 18.09.2020 позивачем чи його представником також надано не було.
На запит суду були надані довідки амбулаторії загальної практики с.Пигарівка Середино-Будського району Сумської області, водночас, суд критично ставиться до довідки від 22.02.2021 (т.1, а.с.221), оскільки в ній зазначено суперечливі дані, які не узгоджуються з поясненнями як позивача так і свідка. Так, в довідці закладом зазначено, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 22.02.2020, проте, в цій же довідці з зазначенням точних дат такого лікування, вказується, що позивач почав амбулаторно лікуватись лише з 18.03.2020. Про даний факт, що за медичною допомогою позивач вперше звернувся лише 18.03.2020 через свою дружину, зазначає як позивач в судовому засіданні, так і допитаний в судовому засіданні свідок - лікар ОСОБА_2 .
Згідно довідки амбулаторії загальної практики с.Пигарівка Середино-Будського району Сумської області (т.2, а.с.222), лікар зазначив, що позивач також у серпні 2020 року перебував на лікуванні вдома, у зв`язку з перебуванням лікаря амбулаторії загальної практики с.Пигарівка Середино-Будського району Сумської області у відпустці та отримував консультацію дистанційно. Однак, в даній довідці відсутній будь-які конкретні дати хвороби позивача, а відтак, суд не може приймати її до уваги.
Позивач та його представник наполягали на тому, що у період дії карантину позивач не міг стаціонарно проходити лікування, оскільки планова госпіталізація у стаціонарні відділення була припинена з 18.03.2020 (т.2, а.с.41). Водночас вказані доводи суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_2 , у позивача дійсно декілька разів був гіпертонічний криз, який був би підставою для госпіталізації в умовах стаціонару, однак, ним (лікарем) була надана допомога та даний криз був подоланий, а відтак, захворювання ОСОБА_1 не мали критичного стану на той час та не потребували у зв`язку з цим госпіталізації, тому він лікувався амбулаторно.
Також свідок пояснив, що позивач дійсно перебував під його наглядом, у тому числі і в серпні 2020р. коли він був у відпустці. Позивачу було рекомендовано проводити час на свіжому повітрі та обмежено телефонне спілкування. При цьому, позивач під час амбулаторного лікування, коли йому ставало краще вже сам міг приходити до лікарні на процедури.
Враховуючи досліджені докази та пояснення свідка, суд робить висновок, що позивач мав можливість, як спілкуватись, так і пересуватись, у тому числі як під час амбулаторного лікування, так і між таким лікуванням, у тому числі і з 01.08.2020 по 17.09.2020, а тому мав можливість звернутися за правовою допомогою у строки встановлені КАС України. Більше того, як встановлено судом, саме в телефонній розмові із своїм знайомим позивач дізнався про можливість отримати правову допомогу у адвоката, яка є представником позивача у даній справі, з якою він згодом уклав договір правової допомоги.
Окремо, суд відмічає, що у періоди з 22.02.2020 по 17.03.2020, з 31.03.2020 по 13.04.2020, з 23.04.2020 по 05.05.2020, з 16.05.2020 по 16.06.2020, з 27.06.2020 по 22.07.2020, з 01.08.2020 по 17.09.2020, (що згідно підрахунку в сукупності становить більше чотирьох місяців), ОСОБА_3 не перебував ні на амбулаторному лікуванні, ні на стаціонарному, у зв`язку з чим позивач мав можливість звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав самостійно чи через представника.
Слід також вказати про те, що амбулаторне лікування, на відміну від стаціонарного, не передбачає постійного перебування пацієнта у медичному закладі, та здійснюється на дому або шляхом періодичного відвідування лікарні без надання окремого койко-місця та не позбавляє можливості такої особи реалізувати своє право на захист порушених прав, як самому, так і через представника.
Зазначені висновки неодноразово викладені Верховним Судом у постановах від 30 липня 2020 року (справа №822/643/18), від 31 січня 2020 року (справа 686/2558/19), від 02 березня 2021 року (справа № 560/1525/19).
Таким чином, позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку їх оскарження, не було надано доказів того, що позивач вчинив всі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації його процесуальних прав, а наведені позивачем обставини не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.
Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
За правилами частини четвертої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З урахуванням наведеного вище, вбачається необхідним позовну заяву залишити без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 123, 240, 248, 256, 295, 297, п.15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Клопотання представника Північної митниці Держмитслужби про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Сумської митниці ДФС, Слобожанської митниці Держмитслужби, Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди - залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 29.03.2021.

Суддя І.Г. Шевченко