Справа № 420/1536/19
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року

м. Київ

справа №420/1536/19

адміністративне провадження №К/9901/19267/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Кашпур О.В.,

суддів - Мацедонської В.Е., Радишевської О.Р.

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламахи Вадима Володимировича, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерного товариства «Таскомбанк», про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Клименком Олегом Вікторовичем, на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, прийняту в складі колегії суддів: судді-доповідача Танасогло Т.М., суддів Запорожана Д.В., Осіпова Ю.В.,

У С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламахи В.В. від 09 серпня 2018 року про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №49395481.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала про те, що у державного виконавця відсутні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору, визначеного в оскаржуваній постанові, оскільки державним виконавцем не вчинено заходів примусового виконання судового рішення, які привели до виконання рішення, і сума заборгованості, зазначена у виконавчому листі, фактично не стягнута.

ІІ. Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламахи В.В. від 09 серпня 2018 року про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №49395481.

4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату винесення оскаржуваної постанови підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є вчинення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Суд зазначив, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (тут і далі - Закон №1404-VIII - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), є протиправною та підлягає скасуванню.

5. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року апеляційну скаргу заступника начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламахи В.В. задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

6. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції керувався тим, що частини перша та друга статті 27 Закону №1404-VIII встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. Водночас частина третя статті 40 Закону №1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила, встановлені частинами першою та другою статті 27 вказаного Закону, застосовуватись не можуть. Суд апеляційної інстанції зазначив, що факт початку процедури примусового виконання рішення суду, зокрема відкриття виконавчого провадження, встановлення строку для добровільного виконання рішення тощо, є достатньою підставою для подальшого стягнення з боржника виконавчого збору, який за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документа, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 09 серпня 2018 року в межах виконавчого провадження №49395481 прийнято на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, у зв`язку з чим настали наслідки, передбачені частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ, для стягнення з боржника виконавчого збору.

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, адвокат Клименко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року та залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року.

8. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є незаконною, прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. До спірних правовідносин, як указує скаржник, необхідно застосовувати частину другу статті 27 Закону №1404-VIII та положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5), - зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432 (тут і далі - Інструкція - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Для стягнення виконавчого збору, на думку скаржника, необхідна наявність двох умов, а саме: вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення, та фактичне стягнення заборгованості. При цьому законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, а частина третя статті 40 Закону №1404-VIII не встановлює обов`язку для боржника сплатити виконавчий збір, а регулює порядок вчинення виконавчих дій виконавцем, а тому суд апеляційної інстанції неправильно витлумачив норми Закону №1404-VIII. Твердження відповідачів про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того, чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом, на думку скаржника, є помилковими, оскільки у разі стягнення виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

ІV. Позиція інших учасників справи

9. Відзивів на касаційну скаргу не подано.

V. Рух справи у суді касаційної інстанції

10. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів Бевзенка В.М., Уханенка С.А. ухвалою від 18 липня 2019 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року №507/0/78-21 за допомогою автоматизованої системи для розгляду цієї справи здійснено заміну суддів Бевзенка В.М. та Уханенка С.А. на суддів Мацедонську В.Е. та Радишевську О.Р.

12. Ухвалою Верховного Суду в складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 29 березня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 31 березня 2021 року.

VI. Стислий виклад обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій

13. 13 грудня 2012 року на виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 квітня 2012 року в справі №2-4056/11 видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Бізнес Стандарт» заборгованості за кредитним договором №КФ 40015-08 від 15 вересня 2008 року в загальному розмірі 138168,27 Євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1523286,90 грн, а також судових витрат, а саме витрат по сплаті держмита в розмірі 1700 грн і витрат по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн, а всього 1820 грн.

14. 07 березня 2014 року на підставі заяви про примусове виконання та виконавчого листа №2-4056/11, виданого 13 грудня 2012 року Приморським районним судом міста Одеси, Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження.

15. 14 січня 2016 року Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про зміну найменування сторони виконавчого провадження, зазначивши стягувача замість Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Бізнес Стандарт» - Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк».

16. 08 серпня 2018 року від Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла заява про повернення виконавчого листа №2-4056/11, виданого 13 грудня 2012 року Приморським районним судом міста Одеси, стягувачу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.

17. 09 серпня 2018 року заступником начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламахою В.В. винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII та про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 152328,69 грн.

VІІ. Джерела права й акти їхнього застосування

18. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон №1404-VІІІ, згідно з пунктом 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

20. У силу статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

21. За приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII (тут і далі - Закон №1403-VIII - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

22. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону №1403-VIII).

23. Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

24. Як закріплено у частині першій статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

25. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

26. Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

27. Також, як передбачено частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

28. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

29. За правилами частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

30. Приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

VІІІ. Позиція Верховного Суду

31. Перегляд судових рішень судом касаційної інстанції здійснюється в межах доводів і вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судами першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.

32. Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів №1403-VIII і №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

33. Отже, положення Інструкції необхідно розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, і такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

34. Приписи частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

35. Указані норми частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

36. Натомість частина друга статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

37. Водночас пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону №1404-VІІІ. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІІІ, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

38. Виходячи зі змісту наведеної норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

39. Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

40. Відтак, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

41. Водночас аналіз норм Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця, свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

42. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

43. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року в справі №2540/3203/18 і Верховним Судом у постанові від 03 грудня 2020 року в справі №824/171/18-а.

44. Як убачається з матеріалів справи, станом на 09 серпня 2018 року державним виконавцем не вчинено заходів примусового виконання судового рішення, які привели до виконання рішення; сума заборгованості, зазначена у виконавчому листі, фактично не стягнута.

45. Ураховуючи викладене, Верховний Суд уважає вмотивованими висновки суду першої інстанції про те, що у заступника начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламахи В.В. не було підстав для стягнення виконавчого збору з боржника в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.

46. За приписами статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

47. Оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року та залишення в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року.

IХ. Судові витрати

48. Ураховуючи результат касаційного розгляду та те, що позивачем судовий збір за подання позовної заяви та касаційної скарги не сплачувався, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клименком Олегом Вікторовичем, задовольнити.

2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року в справі №420/1536/19 скасувати.

3. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року в справі №420/1536/19 залишити в силі.

4. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Кашпур

Судді: В. Е. Мацедонська

О. Р. Радишевська