Справа № 160/12894/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
12.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
16.11.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не погоджується з позовними вимогами та зазначає про їх безпідставність, з огляду на те, що позивача визнано потерпілим від репресій, що підтверджується документами, наданими до заяви від 02.06.2020 року. Відповідач вважає що статус «потерпілого від репресій» не надає позивачу права на перерахунок пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки ОСОБА_1 не відноситься до жодної категорії осіб, що мають право на підвищення пенсії згідно вищезазначеного положення закону.
26.11.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає про неоднозначність доводів, наведених у відзиві ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оскільки фактично відповідач визнає, що позивач відноситься до осіб, що потерпіла від репресій, та має відповідний статус відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», однак, при цьому, не визнає права позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з таким статусом, відповідно до п. «г» ст. 77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Позивач наголошує, що документи, надані до заяви про перерахунок пенсії від 04.06.2020 року, дають можливість встановити право ОСОБА_1 на пенсію згідно ст. 77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.09.2012 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, та отримує пенсію за віком, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.
04.06.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою №1846 про перерахунок пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
До заяви від 04.06.2020 року №1846 було додано наступні документи:
- свідоцтво про народження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) серії НОМЕР_2 , виданого 24.09.1952 року Ключевим районним відділом бюро ЗАГС м. Алга, актовий запис №275;
- рішення Національної комісії з реабілітації від 23.01.2020 року про визнання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) потерпілим від репресій;
- висновок Національної комісії з реабілітації про визнання потерпілою від репресій особи - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що являється дитиною репресованої особи, що народилась на засланні під час перебування матері на засланні;
- довідка Управління Служби безпеки України по Хмельницькій області від 07.12.1992 року №341, що підтверджує заслання ОСОБА_2 з лютого 1944 по серпень 1945 роки; відсутність злочинів вказаної особи проти Батьківщини;
- архівну довідку Управління державного слідчого комітету по Актюбінській області центру кримінальної інформації від 07.05.1999 року, що підтверджує виселення у 1941 по рішенню Уряду СРСР - ОСОБА_3 в Актюбінську область Республіки Казахстан;
- довідку Прокуратури Актюбінської області Республіки Казахстан №13-152/96 від 29.02.1996 року про реабілітацію ОСОБА_3 ;
- довідку Прокуратури Актюбінської області Республіки Казахстан №13-56/96 від 29.02.1996 року про реабілітацію ОСОБА_2 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму1917-1991 років", який до 13.03.2018 мав назву Закон України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".
Метою зазначеного закону є відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів.
Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років" від 17.04.1991 № 962-XII (далі - Закон № 962-XII), вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.
Відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII, призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Таким чином, враховуючи те, що позивач є членом сім`ї, яку було примусово переселено, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, суд дійшов висновку, що позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII, а тому твердження відповідача на те, що відповідно до частини шостої статті 6 Закону № 962-XII підвищення пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком, як реабілітованій особі можливе лише особам, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність, є хибним.
Водночас, суд звертає увагу на те, що частина шоста статті 6 Закону № 962-XII надано право вибору соціальних гарантій, які передбачені різними законодавчими актами, окремим категоріям осіб, а саме: особи, реабілітовані відповідно до цього Закону, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, за їх вибором отримувати пільги та інші соціальні гарантії, передбачені цією статтею або статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а особам із числа таких осіб, яким встановлено інвалідність, - статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" або пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", або статтею 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Суд зазначає, що дійсно позивач у справі не відноситься до жодної із вище перелічених категорії цих осіб, але при цьому слід зауважити, що ч.6 ст.6 Закону № 962-XII не позбавила позивача права, яке передбачене пунктом "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII та визначає підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком членам сімей, яких було примусово переселено, до числа яких і відноситься позивач.
Відповідно до пункту 6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом (частина четверта статті 28 Закону № 1058-IV).
Відповідно до чинного законодавства України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами статті 28 Закону № 1058-IV. Однак, згідно з статтею 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.
Підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654 установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.
Водночас, відповідно до статті 8 Конституції України в Україні, визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.
Частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Таким чином, виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІІ, а не Постанова № 654.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.03.2020 року у справі № 446/1566/16-а, а тому відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Водночас, підвищення відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-ХІІІ в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV, має бути встановлено з часу звернення особи про встановлення надбавки.
Як слідує з матеріалів справи, позивач 04.06.2020 року звернувся із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в редакції, визначеній судом.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, з урахуванням зазначеного, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області слід стягнути судові витрати у сумі 840,80 грн., сплачені згідно квитанції від 06.10.2020 року №11.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком відповідно до п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" згідно поданої заяви від 04.06.2020 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

18.12.2020

Рішення не набрало законної сили 18 грудня 2020 р.

Суддя В.В. Кальник