Справа № 640/11493/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м. Київ № 640/11493/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальності «ДОНБАСПРОМБУД»

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві,

комісії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яка

приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації,

Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна товариства з обмеженою відповідальності «ДОНБАСПРОМБУД» (надалі - позивач), адреса: 04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, будинок 4-А, офіс 139 до Головного управління Державної фіскальної служби України в місті Києві (надалі - відповідач 1) адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, комісії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (надалі - відповідач 2), адреса: 04655, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач 3), адреса: 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань розгляду скарг № 22857/36695791/2 від 18 квітня 2019 року про залишення скарги без задоволення, а рішення про відмову в реєстрації податкових накладних без змін;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань розгляду скарг № 22858/36695791/2 від 18 квітня 2019 року про залишення скарги без задоволення, а рішення про відмову в реєстрації податкових накладних без змін;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України здійснити дії по реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 6 від 22 березня 2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних за датою її подання;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України здійснити дії по реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 7 від 25 березня 2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних за датою її подання.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані рішення є необґрунтованими, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарської операції за податковим накладними .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/11493/19 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Васильченко І.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року № 344 адміністративна справа № 640/11493/19 передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Васильченко І.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/11493/19 визначено суддю Клочкову Н.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва прийняти до свого провадження та відкрити провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальності «ДОНБАСПРОМБУД» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, комісії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представники відповідача-1 та відповідача-2 у своїх відзивах на позовну заяву послались на те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рівень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини 2 стаття 19 Кодексу адміністративного судочинства України ).

Отже, предметом оскарження є рішення, дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Представники звернули увагу, що рішення про результат розгляду скарги та викладені у ньому факти та висновки не можна розглядати як рішення суб`єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки.

За твердженнями представників податкових органів, оскаржувані рішення є виключно носієм інформації про правомірність чи неправомірність будь-якого нарахування, здійсненого контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексом України, або будь-якого іншого рішення. Контролюючий орган не позбавлений права викладати в рішенні власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податку порушень.

А тому, виходячи з викладеного, представники податкових органів зазначили, що оскаржувані рішення про результат розгляду скарги не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для платника податків.

При цьому, представниками податкового органу щодо обґрунтування прийнятих рішень про відмову у реєстрації податкових накладних було вказано, що Комісією Головного управління ДФС у місті Києві, вході аналізу документів, надісланих повідомленням від 31 березня 2019 року № 1 встановлено, що ТОВ «ДОНБАСПРОМБУД», виписано податкові накладні від 22 березня 2019 року № 6 та від 25 березня 2019 року № 7 на адресу ПАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» (код 0191075) з номенклатурою: «Капітальний ремонт котла-утилізатора КСТ-80 cт. № 4 (заміна передвключеної частини і пароперегрівача) згідно акту № 3/03» та «Капітальний ремонт котла-утилізатора КСТ-80 cт. № 4 (заміна передвключеної частини і пароперегрівача) згідно акту № 2/03».

Однак, представники податкових органів звертають увагу, що ТОВ «ДОНБАСПРОМБУД» не було надано: Дозвільні документи на проведення робіт, відсутня інформація щодо наявності основних фондів та інструментів, що використовуються при виконані робіт ( відповідно фінансового балансу за 2018 рік на балансу підприємства відсутнє основні фонди), виписки банківського рахунку, платіжні доручення, рахунок-фактури, що не дає можливості дослідити фактичну сплату коштами за виконані роботи ( відповідно договору оплата повинна бути протягом 15 календарних днів від дати виписання рахунку за послуги), договора цівільно-прового характера, штатний розклад із зазначення професій та фахівців або підтверджуючі документи про залучення субпідрядних організацій та залучення осіб, які виконували роботи (надавали послуги) за договорами цивільно-правового характеру. Відповідно ЕСВ кількість штатних працівників 3 осіб, за договорами цивільно-правового характеру -11 осіб. Крім того, згідно ЄРПН підприємство ТОВ «ДОНБАСПРОМБУД» 22 березня 2019 року придбало послуги (Капітальний ремонт котла-утилізатора КСТ-80 ст. №4 (заміна передвключеної частини і пароперегрівача) у Маріупольського підприємства «ФОРТУНІС» (код 42529225). При цьому, на підприємстві недостатньо кількість працюючих (1 особа) та відсутня матеріально-технічна база, що не надає можливості об`єктивно визначити реальність фінансово-господарської операції Податковий кредит сформовано за рахунок придбання: комютери, емаль, плитка. В сою чергу ТОВ «ФОРТУНІС» продукцію купує у ТОВ «ГОЛД ВІНЕР» ( код 41799185) по платнику котрого є наявна податкова інформація, а саме встановлена невідповідність реалізованих товарів придбаним.

Керуючись викладеним вище, представники відповідачів просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАСПРОМБУД» є юридичною особою, та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15 жовтня 2009 року, про що свідчить відповідний запис № 0034241.

Види діяльності ТОВ «ДОНБАСПРОМБУД» є: код КВЕД 41.10 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у. (основний); код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устатковання.

З матеріалів справи судом було встановлено, 22 березня 2019 року, позивачем було подано на реєстрацію податкові накладні № 6 від 22 березня 2019 року на суму 475 035,79 грн в т.ч. ПДВ 79 172,63 грн та № 7 від 25 березня 2019 року на суму 484 483,26 грн в т.ч. ПДВ 80 747,21 грн в Єдиному реєстрі податкових накладних на підставі Договору підряду № 209/19Є від 19 березня 2019 року укладеного з контрагентом ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» () на загальну суму 1 833 892,86 грн в т.ч. ПДВ 305 648,81 грн, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Однак, комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 02 квітня 2019 року № 1128992/36695791 року було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 6, та рішенням від 02 квітня 2019 року № 1128993/36695791 у реєстрації податкової накладної № 7.

Підставою для відмови у реєстрації податкових накладних було ненадання платником копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг та розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків.

Не погоджуючись з викладеними рішеннями, позивачем було подано скаргу на рішення про відмову в реєстрації податкових накладних в адміністративному порядку та документи про підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим податковим накладним, відповідно до Порядку розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117, а саме: платіжні доручення № 32 від 25 березня 2019 року та № 34 від 27 березня 2019 року по оплаті згідно договору № 23 від 12 січня 2019 року за виконані роботи; договір підряду № 209/19Є від 19 березня 2019 року укладений з контрагентом ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (); договір № 23 на виконання робіт з капітального ремонту від 12 січня 2019 року укладений з контрагентом ТОВ «ФОРТУНІС» (); договірна ціна, локальна смета, відомість ресурсів до договірної ціни № 02/19/02 на капітальний ремонт котла-утилізатора КСТ-80; форми КБ-3 до підряду № 209/19Є від 19 березня 2019 року укладений з контрагентом ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (); акти № 1053, 1055, 1056 від 22 березня 2019 року прийому виконаних підрядних робіт капітального ремонту, укладених з ТОВ «ФОРТУНІС» (); виписка з рахунку 361 за березень 2019 року з ПРАТ «Авдіївський коксохімічний завод»; виписка з рахунку 631 за березень 2019 року з ТОВ «ФОРТУНІС»;

За результатами розгляду скарг позивача Комісією з питань розгляду скарг були прийняті рішення: № 22857/36695791/2 від 18 квітня 2019 року та 22858/36695791/2 від 18 квітня 2019 року, якими скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАСПРОМБУД» залишені без задоволення, а рішення про відмову в реєстрації податкових накладних - без змін.

Не погоджуючись з викладеними вище діями та рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом щодо визнання протиправними та скасування рішень суб`єкту владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI.

Порядок та строки оскарження в адміністративному порядку рішень податкового органу регламентовано статтею 56 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пунктів 56.1, 56.2, 56.3 статті 56 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня

Відповідно до пункту 56.8, 56.9, 56.10 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Виходячи з аналізу вищевикладеного суд зазначає, що законодавцем чітко закріплено право платника податків на оскарження рішення податкового органу, прийнятого за результатами розгляду його скарги до суду. Аналогічний припис про можливість оскарження в судовому порядку міститься і в тексті рішення про результат розгляду скарги.

Проте, суд звертає увагу, що конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості.

З урахуванням наведеного та положень частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України слід зазначити, що до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Виходячи із положень статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

У свою чергу неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, при цьому, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Також, суд звертає увагу, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, виходячи з аналізу викладеного вище в сукупності, суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

З матеріалів справи судом було встановлено, що рішеннями Комісії з питань розгляду скарг були прийняті рішення: № 22857/36695791/2 від 18 квітня 2019 року та 22858/36695791/2 від 18 квітня 2019 року, скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАСПРОМБУД» залишено без задоволення, а рішення від 02 квітня 2019 року № 1128992/36695791 та № 1128993/36695791 про відмову в реєстрації податкових накладних без змін.

З вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що рішення про результати розгляду скарги, само по собі не має юридичного значення для цілей створення правових наслідків для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак на переконання суду оскаржувані позивачем у даній справі рішення комісії з питань розгляду скарг № 22857/36695791/2 від 18 квітня 2019 року та № 22858/36695791/2 від 18 квітня 2019 року про залишення скарг без задоволення, а рішення про відмову в реєстрації податкових накладних без змін не створює будь-яких наслідків та не порушує права та інтереси позивача, на відмінну від рішень від 02 квітня 2019 року № 1128992/36695791 та № 1128993/36695791 про відмову в реєстрації податкових накладних, які були предметом адміністративного оскарження до фіскального органу вищого рівня.

Суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 (№ К/9901/454/17), вирішуючи спір, «суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов».

Керуючись встановленими судом обставинами та беручи до уваги викладене вище в сукупності, суд приходить до висновку про те, що рішення Комісії з питань розгляду скарг ДФС України про результати розгляду скарг не є юридично значимим для позивача, оскільки зазначені рішення не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, отже самі по собі не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов`язки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 826/10853/17, від 31 травня 2019 року у справі № 826/1023/16, від 11 червня 2019 року у справі № 826/45/18, від 24 червня 2019 року у справі № 826/11001/15.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання Державної фіскальної служби України здійснити дії по реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 6 від 22 березня 2019 року та № 7 від 25 березня 2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних за датою їх подання, суд приходить до висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, якими було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 6 від 22 березня 2019 року та № 7 від 25 березня 2019 року в Єдиному державному реєстрі податкових накладних не оскаржувались у цій справі позивачем, та їх правомірність не була предметом в цій справ. На час розгляду даної справи в суду відсутня інформація про скасування таких рішень, тобто вони є чинними на момент розгляду цієї справи, відтак на переконання суду відсутні підстави для примусового зобов`язання ДФС України зареєструвати накладні, в реєстрції яким було відмовлено, а відповідні рішення про відмову не були оскаржені та скасовані у суді.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні) сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 06 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58) принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування виконано та доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій та рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальності «ДОНБАСПРОМБУД» - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова