Справа № 160/4536/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 березня 2021 року Справа № 160/4536/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача-1 - Дніпропетровської обласної прокуратури, відповідача-2 - Запорізької обласної прокуратури про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до відповідача-1 - Дніпропетровської обласної прокуратури, відповідача-2 - Запорізької обласної прокуратури, в якому позивач просить суд:

- дії Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02909938), які полягають у застосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у зв`язку із його публічною службою у період з 01.07.2015 року по 08.12.2015 року на посаді прокурора Красногвардійського району м.Дніпропетровська Дніпропетровської області, у період з 09.12.2015 року по 01.02.2016 року на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Дніпропетровської області, у період з 02.02.2016 року по 20.07.2016 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області, у період 21.07.2016 року по 15.11.2016 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - визнати протиправною;

- дії Запорізької обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02909973), які полягають у застосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у зв`язку із його публічною службою у період з 17.11.2016 року по 28.10.2019 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - визнати протиправною;

- бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02909938), яка полягає у незастосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у зв`язку із його публічною службою у період з 01.07.2015 року по 08.12.2015 року на посаді прокурора Красногвардійського району м.Дніпропетровська Дніпропетровської області, у період з 09.12.2015 року по 01.02.2016 року на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Дніпропетровської області, у період з 02.02.2016 року по 20.07.2016 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області, у період 21.07.2016 року по 15.11.2016 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIІ в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - визнати протиправною;

- бездіяльність Запорізької обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02909973), яка полягає у незастосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у зв`язку із його публічною службою у період з 17.11.2016 року по 28.10.2019 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIІ в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - визнати протиправною;

- бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02909938), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за час його публічної служби у період з 01.07.2015 року по 08.12.2015 року на посаді прокурора Красногвардійського району м.Дніпропетровська Дніпропетровської області, у період з 09.12.2015 року по 01.02.2016 року на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Дніпропетровської області, у період з 02.02.2016 року по 20.07.2016 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області, у період 21.07.2016 року по 15.11.2016 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області заробітної плати прокурора в загальному розмірі 504279,98 грн. (п`ятсот чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять гривень, 98 копійок), в тому числі: посадового окладу - 223968,47 грн. (двісті двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім гривень, 47 копійок); надбавки за вислугу років - 63794,61 грн. (шістдесят три тисячі сімсот дев`яносто чотири гривні, 61 копійка); надбавки за виконання особливо важливої роботи - 208605,87 грн. (двісті вісім тисяч шістсот п`ять гривень, 87 копійок); надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 7911,03 грн. (сім тисяч дев`ятсот одинадцять гривень, 03 копійки) - визнати протиправною;

- бездіяльність Запорізької обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02909973), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за час його публічної служби у період з 17.11.2016 року по 28.10.2019 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області заробітної плати прокурора в загальному розмірі 1846375,71 грн. (один мільйон вісімсот сорок шість тисяч триста сімдесят п`ять гривень, 71 копійка), в тому числі: посадового окладу - 728741,44 грн. (сімсот двадцять вісім тисяч сімсот сорок одна гривня, 44 копійки); надбавки за вислугу років - 238226,66 грн. (двісті тридцять вісім тисяч двісті двадцять копійок); надбавки за виконання особливо важливої роботи - 777712,81 грн. (сімсот сімдесят сім тисяч сімсот дванадцять гривень, 81 копійка); надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 101694,80 грн. (сто одна тисяча шістсот дев`яносто чотири гривні, 80 копійок) - визнати протиправною;

- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02909938) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в рахунок протиправно ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за час його публічної служби у період з 01.07.2015 року по 08.12.2015 року на посаді прокурора Красногвардійського району м.Дніпропетровська Дніпропетровської області, у період з 09.12.2015 року по 01.02.2016 року на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Дніпропетровської області, у період з 02.02.2016 року по 20.07.2016 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області, у період 21.07.2016 року по 15.11.2016 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області та в рахунок відшкодування шкоди, завданої пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI, який Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнаний неконституційним в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VIІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування», заробітну плату прокурора в загальному розмірі 504279,98 грн. (п`ятсот чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять гривень, 98 копійок), в тому числі: посадового окладу - 223968,47 грн. (двісті двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім гривень, 47 копійок); надбавки за вислугу років - 63794,61 грн. (шістдесят три тисячі сімсот дев`яносто чотири гривні, 61 копійка); надбавки за виконання особливо важливої роботи - 208605,87 грн. (двісті вісім тисяч шістсот п`ять гривень, 87 копійок); надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 7911,03 грн. (сім тисяч дев`ятсот одинадцять гривень, 03 копійки);

- стягнути з Запорізької обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02909973) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в рахунок протиправно ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за час його публічної служби у період з 17.11.2016 року по 28.10.2019 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та в рахунок відшкодування шкоди, завданої пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI, який Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6- р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнаний неконституційним в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування», заробітну плату прокурора в загальному розмірі 1846375,71 грн. (один мільйон вісімсот сорок шість тисяч триста сімдесят п`ять гривень, 71 копійка), в тому числі: посадового окладу - 728741,44 грн. (сімсот двадцять вісім тисяч сімсот сорок одна гривня, 44 копійки); надбавки за вислугу років - 238226,66 грн. (двісті тридцять вісім тисяч двісті двадцять шість гривень, 66 копійок); надбавки за виконання особливо важливої роботи - 777712,81 грн. (сімсот сімдесят сім тисяч сімсот дванадцять гривень, 81 копійка); надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 101694,80 грн. (сто одна тисяча шістсот дев`яносто чотири гривні, 80 копійок);

Відповідно до пунктів 3 та 6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам статей 160, 161, 172 КАС України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.3 ст.161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" №1082-IX від 15 грудня 2020 року установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року у розмірі 2270,00 грн.

Розміри ставок судового збору визначені у ст.4 Закону №3674-VI.

Згідно із приписами ст.4 Закону №3674-VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 908,00 грн.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 Закону №3674-VI, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що за пунктами 1-6 позовних вимог, в яких позивач просить суд визнати протиправними дії та бездіяльність відповідачів, ОСОБА_1 заявлено шість окремих вимог немайнового характеру, за які необхідно було сплатити судовий збір, у встановлених порядку і розмірі.

Тобто, звертаючись до суду із шістю вимогами немайнового характеру, позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 5448,00 грн. (6 х 908,00 грн.)

В порушення ч.3 ст.161 КАС України, до позовної заяви позивачем не додано документу про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В позові позивач вказує, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Перевіряючи підстави звільнення позивача від сплати судового збору за подання цього позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Суд звертає увагу, що предметом позовних вимог 1-6 даного спору є не стягнення заробітної плати, а є визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів, тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі зазначеної норми.

Разом з тим, п.5 ч.1 ст.171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Суд зазначає, що чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 ст.122 КАС України чітко встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у системі органів прокуратури України з 05.07.2002 року по 28.10.2019 року, під час якої позивачу, як він вважає, не виплачено належну заробітну плату за час його публічної служби, про що він зазначає в позовній заяві та підтверджує факт обізнаності про порушення прав щодо невиплати, проте звертається до суду з даним позовом з позовними вимогами про визнання дій та бездіяльності протиправними у пунктах 1-6 позовних вимог лише у березні 2021 року, тобто після спливу декількох років, що свідчить про пропуск встановленого законом місячного строку для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

До позову ОСОБА_1 заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не подає, у поданому позові зазначає, що строк звернення до суду з даним позовом не застосовується, оскільки предметом оскарження є стягнення належної йому заробітної плати.

Однак, такі доводи щодо пунктів 1-6 позовних вимог суд вважає помилковими, враховуючи, що дані вимоги не є вимогами щодо стягнення заробітної плати, а позивач просить суд визнати протиправними дії та бездіяльність відповідачів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує й стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною відповідним Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В той же час, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 §1 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (див. рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» [GC], №26083/94, ECHR 1999-I, пункт 59; рішення у справі «Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства» [GC], №28945/95, пункт 98, ECHR 2001; рішення у справі «Z. та інші проти Сполученого Королівства» [GC], №29392/95, пункт 93, ECHR 2001, рішення від 12.07.2001 у справі за заявою №42527/98 «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (CASE OF PRINCE HANS-ADAM II OF LIECHTENSTEIN v. GERMANY), пункт 44).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Поряд із цим, ЄСПЛ звертав увагу на те, що «застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007)».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Суд відзначає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд звертає увагу, що позивач, у період з 2015 року по 2019 рік повинен був знати або догадуватись про порушення своїх прав в частині невиплати заробітної плати. Крім того, при звільненні позивача у 2019 році із органів прокуратури в наказі зазначалося, яке грошове забезпечення виплачено, яке не виплачено та підлягає виплаті при звільненні для здійснення повного розрахунку з працівником під час звільнення (переведення), проте, позивач декілька років не вчиняв жодних дій, пов`язаних із підготовкою до судового оскарження або встановлення причин та обставин невиплати зазначених виплат, що свідчить про пропуск встановленого законом місячного строку для звернення до адміністративного суду.

У відповідності до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною 1 ст.169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам встановленим статтями 160, 161 КАС України, тому згідно із частиною 1 ст.169 цього Кодексу, вона підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку на усунення вказаних недоліків.

Згідно із ч.2 ст.169 КАС України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір за позов, який містить шість вимог немайнового характеру у розмірі 5448,00,00 грн., за наступними платiжними реквiзитами для перерахування судового збору в гривнях:

отримувач коштів: ГУК у Дн-кій обл./Чечел.р/22030101

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37988155

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

рахунок отримувача (IBAN): UA4004632

код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу:

*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа).

За таких обставин, суд вважає за необхідне дану позовну заяву залишити без руху, із наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Відповідно до ч.3 ст.169 КАС, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 121-123, 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1 - Дніпропетровської обласної прокуратури, відповідача-2 - Запорізької обласної прокуратури про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення коштів - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання:

- документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) за позов, який містить шість вимог немайнового характеру у розмірі 5448,00 грн.;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати поважні підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, та надати належні письмові докази в обґрунтування такої заяви.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених ст.294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені ст.294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, окремо від рішення суду не допускається.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Д.В. Сидоренко