Справа № 640/4494/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

30 березня 2021 року м. Київ№ 640/4494/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Основи О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

про скасування постанов

за участю представників сторін:

від позивача - Орехова А.В.

від відповідача - Дербак М.В.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач), адреса: 03036, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 76а, в якій позивач просить:

- скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві №46204631 від 03 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 155 111,29 грн;

- скасувати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 19 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження №57670866.

Підставами позову вказано порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача внаслідок прийняття державним виконавцем оскаржуваних постанов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

10 березня 2021 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву разом з належним чином засвідченою копією матеріалів виконавчого провадження.

В судовому засіданні 17 березня 2021 року представник позивача пояснив, що йому відомо про пропуск строку звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою, проте, як він зазначив, причиною такого пропуску стало звернення до районного суду з відповідною скаргою аналогічного змісту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху після відкриття провадження у справі та останньому наданий строк для усунення недоліків, зокрема, шляхом подання заяви про поновлення строку для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

29 березня 2021 року на виконання вимог ухвали суду від 19 березня 2021 року представником позивача подано заяву про усунення виявлених судом недоліків, в якій останній зазначив, що позивач не заперечує проти оскарження постанови Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві №46204631 від 03 лютого 2015 року у Дарницькому районному суді міста Києва, за результатами розгляду справи провадження у справі було закрито постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року.

При цьому, як зазначає представник позивача, Київським апеляційним судом у постанові від 22 жовтня 2020 року не надавались позивачу роз`яснення щодо юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи, про юрисдикцію було зазначено у її мотивувальній частині без зазначення конкретного суду.

У зв`язку з чим, керуючись принципом процесуальної економії, представник позивача звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, без звернення за відповідними роз`ясненнями до Київського апеляційного суду.

Більш того, представник позивача послався й на те, що не оспорює того факту, що в рамках виконавчого провадження №57670866 з позивача здійснюються відрахування з заробітної плати, проте, підставою для відкриття виконавчого провадження зазначено постанову Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби від 03 лютого 2015 року, в той час, як насправді підставою для відкриття виконавчого провадження №57670866 слугувала постанова Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві від 03 лютого 2015 року.

Про цю обставину позивач дізнався вперше 12 лютого 2021 року після ознайомлення його представника з матеріалами виконавчого провадження №57670866.

Крім того, представник позивача стверджує, що сама лише обізнаність щодо постанови від 19 листопада 2018 року не може свідчити про порушення строку звернення до суду, оскільки, за такою логікою, всі рішення, постанови та інші процесуальні дії та документи органів мають органів ДВС переглядатись переглядатись в судовому порядку на предмет законності.

Також, представник позивача просив суд врахувати положення пункту 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладене представник позивача просив поновити позивачу строки звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

В судовому засіданні 30 березня 2021 року представник позивача підтримав заяву про поновлення строку звернення до суду та просив поновити цей строк. Представник відповідача заперечував проти її задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши думку представника відповідача з приводу заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цією позовною заявою, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується ця заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення питання щодо доцільності поновлення строку звернення до суду та визнання підстав його пропуску поважними, суд виходить з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 тієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

Між тим, суд звертає увагу, що при визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Так, у відповідності до приписів статті 287 Кодексу адміністративна судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Тобто, статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений спеціальний десятиденний строк для оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Відтак, беручи до уваги вказані норми, суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, з наданої суду копії матеріалів виконавчого провадження №57670866 вбачається, що позивачу з 10 жовтня 2019 року було відомо про наявність постанови відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві №46204631 від 03 лютого 2015 року, у зв`язку з чим останній звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою, в якій просив скасувати цю постанову.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі №755/18327/19 провадження за цією скаргою закрито. Повний текст постанови суду було виготовлено 23 жовтня 2020 року.

При цьому, до Окружного адміністративного суду міста Києва позивач звернувся з цією позовною заявою лише 22 лютого 2021 року, тобто, з пропуском десятиденного строку й після закриття провадження постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року за скаргою у порядку цивільного судочинства.

Обгрунтовуючи звернення до адміністративного суду лише 22 лютого 2021 року, представник позивача послався на те, що Київським апеляційним судом у постанові від 22 жовтня 2020 року не було роз`яснено до якого саме суду слід звернутись з відповідним позовом.

Між тим, суд зауважує, що на суд покладено обов`язок лише щодо роз`яснення до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справ, а не зазначення найменування конкретного суду, до якого слід звернутись, що, відповідно, свідчить про те, що вказані підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду не можуть бути визнані судом поважними.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що в рамках виконавчого провадження №57670866, яке відкрито з примусового виконання постанови відділу державного виконавця №46204631 від 03 лютого 2015 року, здійснюються відрахування з доходів позивача з 2019 року.

Обгрунтовуючи причину пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами в частині визнання протиправною та скасування цієї постанови, представник позивача зазначив, що підставою для відкриття виконавчого провадження зазначено постанову Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби від 03 лютого 2015 року, в той час, як насправді підставою для відкриття виконавчого провадження №57670866 слугувала постанова Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві від 03 лютого 2015 року, про що він дізнався вперше 12 лютого 2021 року після ознайомлення його представника з матеріалами виконавчого провадження №57670866.

Проте, суд наголошує, що не обізнаність у найменуванні стягувача за виконавчим провадженням, не може бути самостійною поважною підставою для визнання пропущеного десятиденного строку для звернення до суду за захистом свого права, адже сам по собі факт обізнаності боржника щодо суми та призначення платежу (суми примусового стягнення), з урахуванням того, що позивач не погоджувався саме з зі стягнення з нього суми виконавчого збору, вже свідчать про його обізнаність щодо відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, матеріалами справи не підтверджено, а судом не встановлено, що позивачем вчинялись, починаючи з 2019 року будь-які активні дії, направлені на з`ясування підстав, з яких з його доходів стягується певний розмір грошових коштів, що, в свою чергу, свідчить й про те, що позивач знав та міг дізнатись про наявність вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження ще у 2019 році.

Більш того, у разі не згоди з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, незважаючи на те, хто саме зазначений стягувачем в ньому, позивач мав реальну можливість звернутись до суду з приводу оскарження постанови, де стягувачем зазначено Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби.

З урахуванням чого, суд доходить висновку, що й ці підстави не можуть бути визнані судом поважними для поновлення строку для звернення до суду.

Щодо посилань позивача на продовження процесуальних строків, визначене Кодексом адміністративного судочинства України у зв`язку з встановленням на всій території України карантину, суд зауважує, що вказаною нормою законодавець визначив можливість продовження саме процесуальних строків, в той час, як строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права.

В свою чергу, слід також зауважити, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, які саме обставини зумовили несвоєчасне звернення до адміністративного суду саме у зв`язку з встановленням на території України карантину.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними та, відповідно, про відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи той факт, що позивачем та його представником не доведено суду підстав поважності причин пропуску строку звернення до суду, зважаючи на те, що матеріали справи також не містять таких доказів, а також з урахуванням того, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що позивач знав про порушення своїх прав ще у 2019 році, в той час, як до суду з відповідними позовними вимогами звернувся лише 22 лютого 2021 року, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 120, 121, 122, 123, 171, 240, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанов - залишити без розгляду

3. Роз`яснити позивачу його право на звернення до адміністративного суду в загальному порядку після усунення підстав, з яких позовна заява була залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня її проголошення

Суддя К.Ю. Гарник