Справа № 200/3601/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

01 квітня 2021 р. Справа №200/3601/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, відповідно до якої просили зупинити до набрання чинності судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Адміністрації Держприкордонслужби про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, який буде подано у строки, передбачені ч. 2 ст. 152 КАС України, дію наказу Голови Державної прикордонної служби України від 23.03.2021 року № 241-ОС в частині, що стосується військовослужбовців Держприкордонслужби ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що вони з 15 вересня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. Заявники вказують на те, що вони перебувають на військовій службі в Державній прикордонній службі, та до 23.03.2021 року ОСОБА_1 обіймала посаду офіцера (оперуповноваженого) відділу організації оперативно розшукової діяльності головного оперативно розшукового відділу 1 прикордонного загону Східного регіонального управління (з дислокацією у м. Маріуполі Донецької області), а ОСОБА_2 обіймав посаду заступника командира загону начальника відділу матеріально технічного забезпечення 23 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (з дислокацією у м. Маріуполі Донецької області). Заявники вказують на те, що наказом Голови Державної прикордонної служби України від 23.03.2021 року № 241-ОС ОСОБА_2 звільнено з займаної посади та призначено на рівну посаду заступника начальника 94 прикордонного загону з тилу Західного регіонального управління Держприкордонслужби (м. Чоп Закарпатської області) з формулюванням для більш доцільного використання за напрямом підготовки або спеціальностю. Цим же наказом ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Держприкордонслужби (м. Мукачево Закарпатської області). Заявники вважають, що наказ від 23.03.2021 року № 241-ОС Адміністрації Держприкордонслужби видано безпідставно та незаконно, з істотним порушенням вимог законодавства та Положення про проходженн6я громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, що призвело до істотного обмеження їх прав та законних інтересів, а також прав і свобод членів їх родини, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Заявники зазначають, що наказ від 23.03.2021 року № 241-ОС прийнятий Головою Держприкордонслужби є очевидно протиправним, та таким, що порушує їх права, свободи та інтереси, що з огляду на положення п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України є підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову. Заявники посилаються на те, що зазначений наказ Голови Держприкордонслужби від 23.03.2021 року № 241-ОС став підставою для видання безпосереднім керівником заявника ОСОБА_2 наказу від 25.03.2021 року № 185-АГ «Про приймання здавання справ та матеріальних цінностей заступника командира загону начальника відділу матеріально технічного обслуговування». При цьому, ОСОБА_1 вказує на те, що за приписами пп. 2 абз. 1 та абз. 5 п. 127 Положення вона вважається такою, що перебуває у розпорядженні відповідного начальника органу Держприкордонслужби (начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Держприкордонслужби у місті Мукачево Закарпатської області), з дня, що настає за днем звільнення, тобто з 24.03.2021 року та до дня, з якого вона приступить до виконання обов`язків за новою військовою посадою (але не більше двох місяців). Заявники вказують на те, що виконання ними наказу від 23.03.2021 року № 241-ОС призведе до їх переміщення у Закарпатську область та залишення на невизначений термін непрацездатної матері ОСОБА_1 без догляду, що може призвести до тяжких наслідків. За таких обставин життєво необхідним є застосування заходів забезпечення позову, а їх невжиття призведе до подальшого порушення прав позивачів, за захистом яких вони звертаються до суду, та суттєво ускладнить виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Заявники зазначають, що невжиття заходів забезпечення позову та відбуття позивачів у найближчій час до нового місця несення служби у Закарпатській області продовжить та посилить порушення їх прав. Гарантованих Конституцією України, діючим законодавством та Положенням, і може спричинити непоправну шкоду життю і здоров`ю, при цьому будь яких наслідків для органів Державної прикордонної служби застосування цього заходу забезпечення позову не призведе та не може привести. З огляду на вказані обставини просять застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Голови Державної прикордонної служби України від 23.03.2021 року № 241-ОС в частині, що стосується військовослужбовців Держприкордонслужби ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Розглянувши заяву, вивчивши подані матеріали та докази, суд зазначає наступне.

Статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ч. 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Суд зазначає, що мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

У вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Таким чином, із цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Заявники звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову вказували на протиправність та необхідність скасування наказу Голови Держприкордонслужби від 23 березня 2021 року № 241-ОС, при цьому зазначали, що невжиття заходів шляхом зупинення дії вищезазначеного наказу призведе до порушення їх прав, свобод та інтересів.

Однак, суд зазначає, що заявниками не надано суду доказів того, що невжиття заходів призведе до неможливості захисту законних інтересів, поновлення порушеного права в майбутньому у випадку задоволення позовних вимог.

Стосовно посилання позивача на те, що не прийняття судом рішення щодо не зупинення дії наказу, може в подальшому привести до порушення прав заявників та відновлення яких у подальшому буде потребувати значних зусиль, суд зазначає, що суд не може підчас винесення рішення за резудьтатами розгляду заяви керуватися лише припущеннями заявників.

Крім того, суд звертає увагу на те, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена протиправністю наказу Голови Державної прикордонної служби України від 23.03.2021 року № 241-ОС.

Однак, наявність очевидних ознак протиправності наказу Голови Державної прикордонної служби України від 23.03.2021 року № 241-ОС може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин під час розгляду справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Водночас, суд вбачає за необхідне наголосити на тому, що порушене право заявників буде відновлено з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

Враховуючи те, що судом не встановлено і заявниками не доведено, в чому саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та те що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, суд дійшов висновку про необґрунтованість вказаної заяви, а отже, про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано 01 квітня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська