Справа № 640/28857/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Київ № 640/28857/20

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомАкціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Хмельницькгаз»
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про визнання протиправною та нечинною постанови від 06.11.2020 №2033 в частині, скасування окремих пунктів такої постанови,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Хмельницькгаз» з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просить:

- визнати пп. 3 п. 1 та п. 2 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та Змін до деяких постанов НКРЕКП» протиправними (нечинними) з 06.11.2020;

- скасувати п. 3 п. 1 та п. 2 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та Змін до деяких постанов НКРЕКП» з 06.11.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що прийняття оскаржуваних положень постанови від 06.11.2020 №2033 є не пропорційним до поставленої легітимної мети, оскільки мета, яку визначає перед собою відповідач, в обґрунтуванні до прийняття оскаржуваної постанови, не є легітимною, з огляду на те, що дана мета порушує економічні права АТ «ОГС «Хмельницькгаз», як оператора газорозподільної системи, у тому числі в аспекті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в частині втручання права власності, а також суперечить п. 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільних систем. При цьому, представником позивача наголошено на тому, що вказана правова позиція щодо правомірності дій операторів газорозподільної системи, у тому числі і позивача, щодо приведення об`ємів природного газу до стандартних умов по об`єктах побутових споживачів неодноразово підтримувалась судовою практикою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, а також встановлено сторонам строки для подання до суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.11.2020 та від 03.12.2020 відмовлено у задоволенні заяв АТ «ОГС «Хмельницькгаз» про забезпечення позову.

Під час підготовчого провадження судом вжито заходи, передбачені положеннями ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на що, судом ухвалено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У призначене судове засідання з`явились представники сторін.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача, у свою чергу, проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у відзиві та запереченнях, в яких зазначено, що оскаржувані положення Постанови від 06.11.2020 №2033 прийняті НКРЕКП у межах та на підставі наданих їй дискреційних повноважень. Разом з тим, представником відповідача наголошено на тому, що оскаржувані положення постанови від 06.11.2020 №2033 не порушують економічних прав позивача, оскільки передбачається, що витрати на приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов покриваються за рахунок тарифу на розподіл природного газу. Натомість, станом на момент розгляду справи судом розрахунки за природний газ здійснюються виключно в куб. м, а переведення в енергетичні одиниці, як передбачено положеннями п. 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільних систем, носить лише інформаційний характер, оскільки проведення розрахунків за природний газ в енергетичних одиницях наразі не відбувається. При цьому, саме з метою захисту побутових споживачів та уникнення подвійної оплати нормативних втрат газу у разі неприведення до стандартних умов результатів вимірювання об`ємів газу, постановою НКРЕКП від 06.11.2020 №2033 внесено зміни до Кодексу газорозподільних систем та Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498. На додаток, представником відповідача зауважено на тому, що вся зазначена представником позивача судова практика стосується правовідносин, які мали місце виключно до 29.12.2019, а тому не підлягає застосуванню у межах спірних правовідносин.

У вказаному судовому засіданні суд на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Постановою НКРЕКП від 06.11.2020 №2033 затверджено Зміни до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - Постанова №2033).

Так, пп. 3 п. 1 Постанови №2033 визначено, що у Кодексі газорозподільних систем, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494, у розділі IX у главі 1 абзац другий пункту 3 після слів «стандартних умов» доповнити символами, словами та знаками «(виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим)»;

у п. 4 в абзаці другому слова «втрат і витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу»;

абзац третій викласти в такій редакції: «Розрахунки нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу здійснюються відповідно до Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 06.11.2020 N 2033.»;

в абзаці четвертому слова «втрат і витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу»;

в абзаці другому п. 2 глави 2 слова «втрат та витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу»;

у главі 3: в абзаці другому п. 1 слова «втрат та витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу»; в абзаці другому п. 8 слова «втрат і витрат природного газу» замінити словами та знаком «нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу».

Приписами п. 2 Постанови №2033 передбачено п. 5.3 розділу V Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2498, викласти в такій редакції: « 5.3. При здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим Споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м куб.) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.

При здійсненні обліку спожитого природного газу Споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов згідно з вимогами, визначеними в Кодексі газорозподільних систем.

У разі виявлення порушень вимог Кодексу газорозподільних систем при обліку спожитого природного газу побутовим Споживачем та Споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться об`єми природного газу, які нараховуються згідно з вимогами Кодексу газорозподільних систем.».

Вважаючи вказані положення Постанови №2033 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду. При цьому, суд одразу звертає увагу, що зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом оскарження у межах даної адміністративної справи виступає пп. 3 п. 1 Постанови №2033 в частині викладення абз. 2 п. 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494, у новій редакції, а саме: після слів «стандартних умов» доповнити символами, словами та знаками «(виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим)»; та п. 2 Постанови №2033 (в цілому).

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень врегульовано положеннями ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, правила якої, згідно з п. 2 ч. 1 останньої, поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

У силу ч. 2 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що АТ «ОГС «Хмельницькгаз» постановою НКРЕКП від 29.06.2017 №857 видано ліцензію на право провадження господарські діяльності з розподілу природного газу в межах території Хмельницької області.

Таким чином, АТ «ОГС «Хмельницькгаз» є оператором газорозподільної системи, що свідчить про те, що Постанова №2033 в оскаржуваній частині впливає на права та охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно з ч. 9 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Таким чином, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг є, зокрема, регулятором на ринку природного газу, який здійснює відповідне правове регулювання, також шляхом прийняття відповідних нормативно-правових актів, в порядку та у спосіб визначені законодавством України.

Метою діяльності НКРЕКП є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Для ефективного виконання завдань державного регулювання комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти.

У силу Закону України «Про ринок природного газу», рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.

Згідно з принципом пропорційності, рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень повинні бути необхідними і мінімально достатніми для досягнення мети задоволення загальносуспільного інтересу. Принцип прозорості полягає у тому, що рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень мають бути належним чином обґрунтовані та повідомлені суб`єктам, яких вони стосуються, у належний строк до набрання ними чинності або введення в дію.

Згідно з принципом недискримінації, рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень не можуть призводити: до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, якщо тільки така відмінність не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу; до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях, якщо така однаковість не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу.

Таким чином, за умови дії оскаржуваних положень Постанови №2033, побутовим споживачам, лічильник яких не приводить газ до стандартних умов, без будь-яких обґрунтувань і об`єктивних підстав створюють більш сприятливі умови (становище), порівняно з тими споживачами, лічильник яких автоматично приводить природний газ до стандартних умов.

Водночас, Постанова №2033 в оскаржуваній частині суперечить вказаним принципам функціонування ринку природного газу, з огляду на наступне.

Так, стандартні умови - це визначені Законом України «Про ринок природного газу» умови для природного газу - температура 20 градусів за Цельсієм та тиск 760 мм рт.стовпчика.

За стандартних умов здійснюється: вимірювання кількості природного газу в Україні в одиницях об`єму - кубометрах, визначення характеристик якості газу, вимірювання кількості енергії; визначення інших характеристик природного газу.

Приведення до стандартних умов передбачено як Кодексом газотранспортних систем Кодексом газорозподільних систем (Кодекс ГРМ), так і Типовим договором розподілу природного газу, ГОСТами, ДСТУ.

Всі учасники ринку повинні обирати єдиний підхід до вимірювання кількості природного газу, про що домовляються в договорах, оскільки тільки так кількість газу може бути виміряна вірно та співпадає його вхід до газотранспортної системи (ГТС), газорозподільної системи (ГРМ) та вихід.

Також, спосіб приведення об`єму використаного природного газу побутовим споживачам до стандартних умов визначений у відповідних методиках, зокрема:

1. Методика визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 р. N 595 (надалі - Методика № 595);

2. Методика приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 р. N 116 (надалі - Методика № 116).

Відповідно до п. 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільних систем, за відсутності корекції тиску та температури у ЗВТ, виміряний об`єм газу має бути приведений до стандартних умов за формулою:

Vc = V · k,

де Vc - об`єм газу, приведений до стандартних умов, (м куб.);

V - об`єм газу, виміряний ЗВТ, (м куб.);

k - коефіцієнт приведення до стандартних умов вимірювання.

Для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26.02.2004 №116.

Оператор ГРМ зобов`язаний розмістити на власному сайті інформацію про розміри коефіцієнтів приведення об`ємів природного газу до стандартних умов, у разі якщо вузли обліку природного газу споживачів не забезпечують такого приведення.

Тобто, відповідач, прийнявши оскаржувані пункти Постанови №2033, не врахував норму, яка міститься в Кодексі газорозподільних систем. Таким чином, оскаржувані положення Постанови №2033 суперечить п. 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільної системи.

При цьому, суд звертає увагу, що Методики №595 та №116, які обумовлюють беззаперечне приведення обсягів газу до стандартних умов, прийняті Міністерством палива та енергетики України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Крім того, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначає, що міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцію та закони України.

Водночас, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачає, що накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Як наслідок, оскаржувані положення Постанови №2033 прийняті без врахування Методик №595 та №116, як актів центрального органу виконавчої влади.

За твердженням позивача, з прийняттям оскаржуваних положень Постанови №2033 відповідач фактично створив умови для втручання в економічну та господарську діяльність позивача без належного обґрунтування такої потреби, надавши одним споживачам переваги над іншими, поклавши надмірний економічний тягар на відповідних суб`єктів господарювання.

З урахуванням викладеного, суд також звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у силу практики Європейського суду з прав людини, перевірка щодо «необхідності в демократичному суспільстві» вимагає від Суду визначитися, чи було оскаржуване «втручання» обумовлене «нагальною суспільною потребою», чи було воно пропорційне переслідуваній меті і чи є підстави, наведені національними органами для виправдання втручання, відповідними і достатніми (рішення у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства» (№1) від 26.04.1979, серія A, №30, с. 38, п. 62). Визначаючи, чи існує така «необхідність» і які заходи слід застосувати, щоб її задовольнити, національні органи мають певну свободу розсуду. Проте ця свобода розсуду не є необмеженою і супроводжується європейським наглядом з боку Суду, завданням якого є винесення остаточної ухвали про сумісність чи несумісність обмеження зі свободою вираження поглядів, захищеною статтею 10 (рішення у справах «Бладет Тромсо» та Стенсаас проти Норвегії» [GC], N 21980/93, п. 58, ECHR 1999-III, та «Нільсен і Йонсен проти Норвегії" [GC], N 23118/93. п. 43, ECHR 1999-VIII).» (п. 47 рішення від 16.11.2004 Європейського суду з прав людини у справі «Селістьо проти Фінляндії»).

Таким чином, прийняття тих чи інших нормативно-правових актів має визначатись, для перевірки їх легітимності та суті права, за такими критеріями: (1) необхідність втручання має супроводжуватись «нагальною суспільною потребою»; (2) чи було втручання пропорційним до поставленої легітимної мети такого втручання; (3) чи були підстави для втручання, наведені державними органами влади держави на його обґрунтування, доречними і достатніми.

Разом з тим, наведені обставини відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у межах спірних правовідносин не доведено, а іншого з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що пункт 2 Змін до деяких постанов НКРЕКП, затверджених Постановою 2033 прийнятий з порушеннями та всупереч нормам діючого законодавства України.

З приводу викладеного, суд також звертає увагу, що доктрина ultra vires передбачає важливу гарантію захисту від помилок органів державної влади, які діють за межами повноважень наданих їм національним законодавством, і ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються, про що було підкреслено Європейським Судом з прав людини у рішеннях від 22.11.2007 у справі «Україна-Тюмень» проти України» та вiд 20.01.2012 «Рисовський проти України».

У рішеннях Європейського Суду у справах «Федоренко проти України» від 30.06.2006 та «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії» від 24.06.2003, висловлена позиція про те, що особа приватного права, яка вступає у цивільно-правову угоду з державним органом або іншою особою публічного права, має всі підстави розраховувати на те, що адміністрація діє у межах своєї компетенції, а, відтак, необхідною до застосування до правовідносин у згаданих справах є доктрина ultra vires, з урахування принципу пропорційності між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи, зокрема, права на мирне володіння майном.

У практичному розумінні застосування принципу ultra vires означає, що невиконання позивачем норм оскаржуваного акту відповідача, визнаного протиправним, не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, оскільки всі ризики прийняття державним органом помилкового рішення покладається на саму державу.

Слід також зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи встановлені судом обставини даної справи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд вказує, що належним способом захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, з урахуванням приписів ч. 9 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, є визнання протиправними та нечинними пп. 3 п. 1 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033 в частині викладення абз. 2 п. 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494, у новій редакції, а саме: після слів «стандартних умов» доповнити символами, словами та знаками «(виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим)», та п. 2 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 10.11.2020 №12180, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 4 204,00 грн. Відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, присудженню на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними та нечинними пп. 3 п. 1 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033 в частині викладення абз. 2 п. 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494, у новій редакції, а саме: після слів «стандартних умов» доповнити символами, словами та знаками «(виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим)», та п. 2 Змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 06.11.2020 №2033.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити здійснені Акціонерним товариством «Оператор газорозподільних систем «Хмельницькгаз» (, адреса: 29019, м. Хмельницький, пр. Миру, 41) документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. (двох тисяч ста двох грн. 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (, адреса: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок