Справа № 400/2036/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2036/20

Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В. Час і місце ухвалення: 12.01.2021р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

при секретарі Поварчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування постанови, визнання дій протиправними та стягнення грошових коштів і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням збільшення 27.10.2020р. позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження ВП №57802874 від 28.11.2018р.;

- визнати протиправними дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартиненко С.В. щодо звернення стягнення на одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в розмірі 297411,10 грн., яка знаходилась на картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк»;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 297411,10 грн. (у тому числі: 270101,00 грн. сума заподіяної шкоди, 27010,10 грн. виконавчий збір, 300,00 грн. витрати виконавчого провадження);

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн. моральної шкоди.

Також, позивач просив винести окрему ухвалу відносно Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та направити її до Міністерства юстиції України для здійснення заходів відповідного реагування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виконавче провадження №57802874 відкрито 28.11.2018р. державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мартиненко С.В. з примусового виконання виконавчого листа №208/2691/17 виданого 09.08.2018р. Заводським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 270101,00 грн. Однак, ОСОБА_1 ніколи не був стороною судового провадження №208/2691/17, йому не відома стягувач ОСОБА_2 , а за вказаним номером у Єдиному державному реєстрі судових рішень існує інша цивільна справа, стороною у якій ОСОБА_1 не являвся. За результатом розгляду справи №208/2691/17 Заводським районним судом м. Кам`янське 17.07.2018р. було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної та матеріальної шкоди в розмірі 384939,00 грн. Документи виконавчого провадження №57802874 направлялися державним виконавцем за адресою: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_1 ніколи не проживав та не був зареєстрований. При цьому, державний виконавець не пересвідчився чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а розпочав вчинення виконавчих дій. Зокрема, відповідачем 28.11.2018р. прийнято постанови про арешт коштів боржника, які знаходяться на рахунку р/р НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк», та про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника. На виконання вказаних постанов Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) незаконно здійснено списання 13.12.2018р. з карткового рахунку ОСОБА_1 , відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк», грошових коштів в розмірі 297411,10 грн., які позивачем отримано в якості одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого в липні 2015 року в зоні проведення АТО рідного сина ОСОБА_5 . Державним виконавцем відповідача не враховано, що на вказані кошти взагалі не може бути звернено стягнення згідно вимог ст.73 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач зазначав, що такими незаконними діями Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) завдано йому моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінює в розмірі 200000,00 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 12.01.2021р. з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що зі змісту частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника, та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови. Всі документи виконавчого провадження №57802874 направлялися державним виконавцем за адресою, до якої ОСОБА_1 не має жодного відношення. При цьому, державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не вчинено жодних дій аби пересвідчитися чи отримував ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2018р. ВП №57802874.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що грошові кошти в сумі 297411,10 грн., які знаходилися на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» і які списано на виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника від 28.11.2018р., є коштами, на які згідно статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути звернено стягнення в порядку виконавчого провадження.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що листом від 17.12.2020р. Міністерство юстиції України повідомило ОСОБА_1 , що за результатами перевірки виконавчого провадження №57802874 було винесено постанову, якою дії державного виконавця Мартиненко С.В. визнано такими, що вчиненні з порушенням вимог ст.8, ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 ч.4 Положення про автоматичну систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016р. №2432/5, п.3 ч.4 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016р. №1183/53, щодо надсилання рекомендованим поштовим відправленням постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження та внесення відомостей про проведення виконавчих дій не в повному обсязі.

Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що у відповідності до вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», постанову про відкриття виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний надіслати за адресою, зазначеною у виконавчому листі. У даному випадку такою адресою є: АДРЕСА_1 . При цьому, чинним законодавством не передбачено обов`язку виконавця перевіряти місце проживання/перебування боржника, яке зазначено у виконавчому листі. У державного виконавця були відсутні, передбачені ст.4 Закону, підстави для повернення виконавчого листа №208/2691/17, виданого 09.08.2018р. Заводським районним судом м.Дніпродзержинська, стягувачу без прийняття його до виконання. Виконуючи рішення суду виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018р. до Заводського відділу ДВС м. Кам`янського Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (правонаступником якого є відповідач по справі - Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від ОСОБА_2 надійшла заява від 07.11.2018р. про прийняття до виконання та відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №208/2691/17, виданим 09.08.2018р. Заводським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 405 101,00 грн. У вказаній заяві зазначено, що боржником після вирішення судом справи по суті добровільно було сплачено ОСОБА_2 135 000,00 грн. Залишок загального боргу складає 270 101,00 грн.

Також, у вказаній заяві ОСОБА_2 просила звернути стягнення виключно на грошові кошти боржника, які знаходяться на банківській картці № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк».

До заяви ОСОБА_2 додала оригінал виконавчого листа №208/2691/17, виданого 09.08.2018р. Заводським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 405 101,00 грн. У виконавчому листі адресою місце знаходження / місце перебування боржника зазначено: АДРЕСА_1 .

28.11.2018р., на підставі заяви ОСОБА_2 , державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57802874 з виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.08.2018р. у справі №208/2691/17.

Того ж дня, державним виконавцем Мартиненко С.В. винесено постанови:

- про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 27010,10 грн.;

- про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 297 411,10 грн.

28.11.2018р. державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В. до ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслано платіжну вимогу на списання коштів по виконавчому листу №208/2691/17.

У зв`язку з допущенням помилки в реквізитах банківської установи 14.12.2018р. державним виконавцем повторно направлено платіжну вимогу до ПАТ КБ «ПриватБанк» для її виконання.

21.12.2018р. на депозитний рахунок Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшли кошти в розмірі 297411,10 грн., які згідно розпорядження 22.12.2018р. були перераховані на реквізити стягувача ОСОБА_2

27.12.2018р. державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №57802874 з виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.08.2018р. у справі №208/2691/17 на підставі п.9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з повним фактичним виконанням вимог виконавчого листа). Вказаною постановою, також, знято арешт з грошових коштів ОСОБА_1 , що містяться на рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Не погоджуючись із постановою про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні ВП №57802874 та діями державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартиненко С.В. щодо звернення стягнення на одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в розмірі 297411,10 грн., яка знаходилась на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у поданому стягувачем виконавчому листі було вказано, що позивач знаходиться/проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Суд зазначив, жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку виконавця перевіряти місце проживання/перебування боржника, яке вказано, зокрема у виконавчому листі, на підставі якого відкривається відповідне виконавче провадження.

Судом першої інстанції враховано, що виконавчий лист від 09.08.2018р. у справі №208/2691/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження», містив підписи судді й секретаря та був скріплений гербовою печаткою суду. В той же час, на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місця проживання/перебування боржника.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів, що державний виконавець був обізнаний про те, що кошти, які знаходились на рахунку, на який було накладено арешт, заборонено стягувати, а також, що така інформація надходила до державного виконавця від ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому відкрито відповідний рахунок.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII).

При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 незаконність постанови державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В. від 28.11.2018р. про відкриття виконавчого провадження ВП №57802874 з виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.08.2018р. у справі №208/2691/17, обґрунтовував тим, що він ніколи не проживав та не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . А відтак, за твердженнями позивача, виконавче провадження відкрито державним виконавцем з порушенням ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII, тобто не за місцем проведення виконавчих дій.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57802874 від 28.11.2018р. суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Так, частиною першою статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» визначено вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.

За правилами п.3 ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Крім того, п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У пункті 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), зазначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження, зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

Абзацом 4 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, визначено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

При цьому, згідно п.4 розділу ІІІ Інструкції №512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За п.10 розділу ІІІ Інструкції №512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що відповідний орган ДВС приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких територіально знаходиться у межах зони діяльності такого органу ДВС, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Варто зауважити, що законодавець в статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі Закон №1382-IV), визначаючи місце виконання рішення, вживає поняття «місце проживання» та «місце перебування», під якими розуміються відповідно адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, та житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Оскільки за приписами частини другої статті 2 Закону №1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, то законодавець розрізняє поняття «місце проживання», «місце перебування» і «місце реєстрації».

Отже, визначальне значення для визначення місця виконання рішення має саме місце проживання/ перебування боржника-фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника.

На підставі частини першої статті 28 Закону № 1404-VIIІ, постанови про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, положення статті 28 Закону № 1404-VIIІ, встановлюють імперативний обов`язок приватного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження, саме за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у приватного виконавця при визначенні адреси боржника.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.12.2020р. у справі №460/3537/20.

Отже, при надходженні виконавчого документа, державний виконавець зобов`язаний перевірити наявність в ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених частиною першою статті 4 Закону №1404-VIIІ, зокрема, прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У випадку, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання, тобто якщо адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), що вказана у виконавчому документі, або місцезнаходження майна боржника не знаходиться в межах виконавчого округу, на якому здійснює діяльність відповідний орган ДВС, він зобов`язаний повернути виконавчий документ без виконання відповідно до приписів пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII.

Варто зазначити, що в Законі України «Про виконавче провадження» відсутні норми, які передбачають проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку відомостей, які зазначені у виконавчому документі, до відкриття виконавчого провадження.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, виконавче провадження було відкрито державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В. за заявою стягувача ОСОБА_2 , в якій фактичним місцем проживання боржника зазначено: АДРЕСА_1 .

Відомості про зазначену адресу боржника ОСОБА_1 містяться також і у виконавчому листі №208/2691/17, виданому Заводським районним судом м. Дніпродзержинська 09.08.2018р.

Таким чином, оскільки у даному випадку виконавчий документ подано, зокрема, за місцем проживання (перебування боржника - фізичної особи) позивача зазначеним стягувачем в заяві про відкриття виконавчого провадження та у виконавчому листі, що є достатнім для прийняття виконавчого документа до виконання, тому у державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В. були відсутні підстави для повернення виконавчого документу, враховуючи, що законодавцем не передбачено здійснення перевірки відповідним органом ДВС місцезнаходження боржника під час відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при відкритті виконавчого провадження ВП №57802874 з виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.08.2018р. у справі №208/2691/17 державний виконавець Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В. діяв у відповідності до вимог ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, начальником Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) проведено перевірку виконавчого провадження №57802874, в ході якої 29.09.2020р. до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська було направлено запит чи видавався вказаним судом виконавчий лист №208/2691/17 від 09.08.2018р. про стягнення заборгованості в розмірі 405101,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

У відповідь на вказаний запит листом від 30.09.2020р. Заводський районний суд м.Дніпродзержинська повідомив про те, що згідно відомостей АСДС «Д-3» судом не видавались виконавчі листи відносно ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . За номером справи №208/2691/17 обліковуються інші учасники справи.

У зв`язку з цим, в постанові про результати перевірки виконавчого провадження від 01.10.2020р., складеній начальником Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецовим О.В., зазначено, що виконавчий документ, який перебував на примусовому виконанні у Відділі, не має законної сили (можливо підроблений), а тому заходи примусового виконання, у тому числі постанову про відкриття виконавчого провадження, слід скасувати, та винести повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду про витребування доказів від 09.09.2020р. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надано належним чином засвідчену копію рішення суду від 17.07.2018р. у справі №208/2691/17, яким було стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної та матеріальної шкоди в розмірі 384 939 грн.

Отже, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 не був стороною у справі №208/2691/17.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, є беззаперечною підставою для скасування в судовому порядку постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57802874 від 28.11.2018р., винесеної державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В., як такої, що прийнята щодо виконання виконавчого листа, який у встановленому законодавством порядку не видавався, тобто є підробленим.

При вирішенні спору суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам справи у їх сукупності, а лише обмежившись посиланням на дотримання державним виконавцем Мартиненко С.В. вимог ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутність доказів щодо обізнаності відповідача станом на 28.11.2018р. про те, що виконавчий лист №208/2691/17 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська не видавався, відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_1 , які, серед іншого, обґрунтовані тим, що він ніколи не був стороною судового провадження №208/2691/17 та йому не відома стягувач ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, залишивши поза увагою обставини, встановлені постановою про результати перевірки виконавчого провадження від 01.10.2020р., складеною начальником Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецовим О.В., порушив один із основних принципів адміністративного судочинства верховенство права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії», заява №55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Отже, копія постанови про відкриття виконавчого провадження має бути надіслана боржнику державним виконавцем рекомендованим листом з повідомленням про вручення за тією адресою, що зазначена у виконавчому листі.

Перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вимогам статті 28 Закону №1404-VIII, державний виконавець постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57802874 від 28.11.2018р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу не надсилав, в тому числі і за адресою, вказаною у виконавчому листі.

В матеріалах справи містяться лише копії супровідних листів, якими нібито поштова кореспонденція направлялася органом ДВС на адресу боржника, однак будь-які докази фактичного відправлення такої кореспонденції та вручення її ОСОБА_1 відповідач ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції не надав.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на те, що відповідачем копії постанов від 28.11.2018р. направлялись позивачу за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , є необґрунтованими, тобто такими, що не підтверджені матеріалами справи.

Більше того, за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 23.09.2020р. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом від 17.12.2020р. повідомив позивача, що за результатами перевірки виконавчого провадження №57802874 було винесено постанову, якою дії державного виконавця Мартиненко С.В. визнано такими, що вчиненні з порушенням вимог ст.8, ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 ч.4 Положення про автоматичну систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016р. №2432/5, п.3 ч.4 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016р. №1183/53, щодо надсилання рекомендованим поштовим відправленням постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження та внесення відомостей про проведення виконавчих дій не в повному обсязі.

За результатами вищевказаної перевірки було встановлено, що оригінали доказів направлення ОСОБА_1 , як боржнику у виконавчому провадженні ВП №57802874, яке було відкрито на підставі сфальсифікованого виконавчого листа, співробітниками Заводського відділу ДВС м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було знищено, а копії не було долучено до матеріалів виконавчого провадження.

У постанові від 02.11.2020р. по справі №826/1587/17 Верховний Суд зазначив, що враховуючи те, що матеріали справи не містять підтвердження надсилання позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, Верховний Суд підтримує висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем допущено порушення процедури направлення постанови про відкриття виконавчого провадження що, в свою чергу, має наслідком визнання оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57802874 від 28.11.2018р., винесеної державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В.

Сторонами у справі не заперечується, що списанні АТ КБ «ПриватБанк» на підставі платіжної вимоги державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Мартиненко С.В. кошти по виконавчому листу №208/2691/17 в розмірі 297411,10 грн., є коштами одноразової допомоги від держави за загибель в зоні АТО сина позивача, які надійшли на картковий рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» 13.10.2015р.

Зазначена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.10.2020р. №12/6429.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIIІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону №1404-VIIІ передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно ст. 48 Закону №1404-VIIІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до частини 2 статті 73 Закону №1404-VIIІ стягнення не здійснюється також із сум одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIIІ не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону №1404-VIIІ виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Позовну вимогу щодо визнання протиправними дій державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартиненко С.В. щодо звернення стягнення на одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в розмірі 297411,10 грн., яка знаходилась на картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що на вказані кошти не може бути звернено стягнення згідно вимог ст.73 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, виходив з того, що саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановивши у даній справі, що передумовою прийняття оскаржуваної у справі постанови про відкриття виконавчого провадження було надходження до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) виконавчого листа, який у встановленому законодавством порядку не видавався (можливо є підробленим), колегія суддів вважає неприйнятним подальше провадження державним виконавцем виконавчих дій, адже всі подальші дії відбуватимуться всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі щодо звернення стягнення на кошти в розмірі 297411,10 грн., які знаходились на картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 297411,10 грн. (у тому числі: 270101,00 грн. сума заподіяної шкоди, 27010,10 грн. виконавчий збір, 300,00 грн. витрати виконавчого провадження) колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно ст.1173, ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, АРК або орган місцевого самоврядування.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України №12/рп-2001 від 03.10.2001р., не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Отже, згідно вищенаведених норм законодавства обов`язок відшкодувати завдану шкоду фізичній особі покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Враховуючи те, що під час розгляду справи судом встановлено незаконність рішень та дій Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині.

При цьому, колегія суддів враховує, що Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) платіжним дорученням №15295 від 03.12.2020р. повернуто ОСОБА_1 стягнуту відповідачем суму виконавчого збору у розмірі 27010,00 гривень.

Таким чином, стягненню на користь позивача з Державного бюджету України підлягає матеріальна шкода в розмірі 270 401,00 грн.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001р. та від 27.02.2009р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення заявленого розміру моральної шкоди ОСОБА_1 зазначає, що коли йому стало відомо, що грошові кошти з його банківського рахунку, які ним отримано з Державного бюджету в якості одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого в липні 2015 року в зоні проведення АТО рідного сина ОСОБА_5 було безпідставно списано на підставі постанови службової особи державного органу, він пережив сильний емоційний стрес. Фактично було порушено звичний уклад життя позивача, як людини похилого віку, а списання належних йому коштів унеможливило своєчасно здійснювати комунальні платежі, придбавати необхідні продукти харчування, ліки та речі. Позивач зазначив, що він неодноразово вимушений був з`являтися до слідчого для виконання необхідних процесуальних дій, звертатися за правовою допомогою адвокатів, у зв`язку з чим поніс певні незручності, пов`язанні з необхідністю відволікатися від повсякденних занять, в тому числі особистого підсобного господарства.

Крім того, ОСОБА_1 просив суд врахувати, що його син загинув захищаючи незалежність та суверенітет України та через неправомірне стягнення коштів, які позивач отримав в якості одноразової грошової допомоги як батько загиблого сина, останній отримав сильне нервове потрясіння та втратив душевний спокій, якого він не набув до теперішнього часу.

Виходячи з встановлених обставин справи у їх сукупності, колегія суддів вважає доведеними твердження позивача, що протиправними рішеннями та діями відповідачем заподіяно йому моральні страждання, які полягали насамперед у порушенні звичного способу життя, у переживаннях у зв`язку із втратою належних йому коштів, необхідністю докладати додаткових зусиль для оскарження рішень та дій органу ДВС, організації свого життя.

Визначаючи суму, що підлягає стягненню, колегія суддів виходить з характеру страждань, їх тривалості та вважає, що заявлена до відшкодування сума 200 000 грн. є неспівмірною із заподіяною шкодою. Колегія суддів вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 70 000 на відшкодування моральної шкоди.

Також, при зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 просив винести окрему ухвалу відносно Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та направити її до Міністерства юстиції України для здійснення заходів відповідного реагування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З вказаної норми слідує, що постановлення окремої ухвали є правом суду, а не його обов`язком.

У даному випадку колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали, оскільки, як вже зазначалося, на виконання доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заступником Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчуком О.А. за результатами перевірки виконавчого провадження №57802874 було винесено постанову, якою дії державного виконавця Мартиненко С.В. визнано такими, що вчиненні з порушенням вимог ст.8, ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 ч.4 Положення про автоматичну систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016р. №2432/5, п.3 ч.4 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016р. №1183/53, щодо надсилання рекомендованим поштовим відправленням постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження та внесення відомостей про проведення виконавчих дій не в повному обсязі.

Також, з матеріалів справи вбачається, що з метою визначення ступеню вини, характеру та тяжкості вчиненого державним виконавцем Мартиненко С.В. дисциплінарного проступку, наказом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 04.12.2020р. №3925-к порушено дисциплінарне провадження.

Таким чином, на думку колегії суддів, відсутні підстави для направлення до Міністерства юстиції України окремої ухвали відносно Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для здійснення заходів відповідного реагування, які вже було здійснено Міністерством.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що постановлене Миколаївським окружним адміністративним судом рішення від 12.01.2021р. підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мартиненко Світлани Вікторівни про відкриття виконавчого провадження ВП №57802874 від 28 листопада 2018 року.

Визнати протиправними дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартиненко Світлани Вікторівни щодо звернення стягнення на одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в розмірі 297411,10 грн., яка знаходилась на картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду, завдану незаконними рішеннями та діями посадової особи органу державної влади, в розмірі 270 401,00 (двісті сімдесят тисяч чотириста один) грн. та 70 000,00 ( сімдесят тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 31 березня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова