Справа № 640/29837/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 березня 2021 року справа №640/29837/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 )
доМіністерства оборони України (далі по тексту відповідач, МО України)
про1) визнання протиправним та скасування пункту 1 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21 лютого 2020 року №25; 2) зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням висновків викладених у рішенні суду

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

На думку позивача, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки, 29 квітня 2014 року йому встановлена ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії; відповідачу подані необхідні документи, перелік, яких передбачений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Ухвалою від 07 листопада 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/29837/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки:

- позивач проходив строкову військову службу, з якої звільнений 07 травня 1985 року; ІІІ група інвалідності вперше встановлена позивачу 18 квітня 2012 року йому під час первинного огляду органами МСЕК; відповідно до вимог частини шостої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обов`язковою умовою для призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової служби є настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяця після звільнення з такої служби;

- ІІ групу інвалідності позивачу встановлено під час повторного огляду органами МСЕК з 01 травня 2014 року; відповідно до пункту 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі виникає, якщо протягом двох років військовослужбовцю після первинного встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності; у разі зміни, зокрема, групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється; зміна групи інвалідності у позивача відбулася через 2 роки 11 днів, отже позивач не має право на отримання одноразової грошової допомоги;

- позивач не надав документ, який свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), а рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, не є належним документом.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 відповідно до військового квитка від 02 квітня 1983 року серії НОМЕР_1 , виданого Баришевським районним військовим комісаріатом Київської області, «призывной комиссией при Барышевском районном военном комиссариате Киевской области признан «годен к строевой службе» призван на действительную службу и направлен в часть 02 апреля 1983 года», 07 травня 1985 року звільнений в запас.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 23 червня 2011 року №1123 поранення, контузія, захворювання ОСОБА_1 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно довідки до акта огляду МСЕК від 29 квітня 2014 року серії КИО-1 №0405938, позивачу при черговому огляді з 01 травня 2014 року встановлена II група інвалідності, причина інвалідності «поранення, контузія, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Статус позивача як інваліда ІІ групи, який має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, підтверджується також посвідченням від 29 квітня 2014 року серії НОМЕР_2 , виданим управлінням праці та соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі по тексту Комісія) від 21 лютого 2020 року №25 Комісія повернула на доопрацювання документи для призначення одноразової грошової допомоги, оскільки подані документи не завірені у встановленому порядку.

В протоколі також зазначено, що заявник не подав до уповноваженого органу військовий квиток та документ, що свідчить про причини та обставини поранення.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога, зокрема, у разі інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

В частини дев`ятій статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як встановив суд, з 18 квітня 2012 року позивачу первинно встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Разом з тим, спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01 травня 2014 року при черговому огляді ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло станом на 01 травня 2014 року дату зміни групи інвалідності позивача.

Пунктами 4 та 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, чинній на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

- встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Водночас, у відповідності до статті 164 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Пунктом 11 Порядку №975, в редакції, чинній на дату звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

З аналізу вказаних норм вбачається, що відповідачу надано право чинним на час винесення рішення законодавством приймати рішення про повернення документів на доопрацювання у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю, з обґрунтуванням мотивів такого повернення документів.

Як вбачається зі змісту пункту 1 протоколу засідання Комісії від 21 лютого 2020 року №25, підставою для повернення документів позивача на доопрацювання є подання документів (довідка МСЕК серії 10ААА №135917 від 18 квітня 2012 року та довідка МСЕК серії КИО-1 №0405938 від 29 квітня 2014 року), які не завірені встановленим порядком, чим порушено пункт 10 Порядку №975 та пункт 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530.

Крім того, зазначено, що заявник не подав до уповноваженого органу військовий квиток та документ, який свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва).

Пунктом 10 Порядку №975 визначений перелік документів, які подаються для отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї загиблого військовослужбовця.

Як встановлено вище, перелік документів, які подаються військовослужбовцем для отримання одноразової грошової допомоги встановлений пунктом11 Порядку №975, проте, в зазначеному пункті відсутні вимоги, яким саме чином мають бути завірені копії поданих документів.

Пунктом 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530 (далі по тексту Положення №530) встановлено, зокрема, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

Отже, аналіз зазначеної норм свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган оформляє та подає до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документи для призначення такої допомоги, проте, в зазначеному пункті також відсутні вимоги щодо порядку засвідчення копій документів, що подаються.

При цьому позивачу не роз`яснено, які саме хиби наявні при засвідчені поданих документів та, яким чином документи мають бути засвідчені.

Суд також звертає увагу, що наведений в пункті 11 Порядку №975 перелік документів є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, у зв`язку з чим вважає неправомірними посилання відповідача у спірному рішенні на ненадання позивачем копії військового квитка, оскільки надання такого документу не є обов`язковим для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №975.

Цим же пунктом Порядку №975 встановлено необхідність додання до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, у тому числі, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Проте, Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

З огляду на відсутність у абзаці шостому пункту 11 Порядку №975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

Позивачем разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги поданий, в тому числі, висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 23 червня 2011 року №1123, який, на думку позивача, є документом, що свідчить про обставини поранення (травми, каліцтва).

Водночас, подання відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку №975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребування.

У зазначеній справі, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Отже, в контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи суд зазначає, що рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 23 червня 2011 року №1123 вказує лише на характер і давність тілесних ушкоджень і не містить відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач не надав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії Міноборони не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у спірних правовідносинах неодноразово викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 січня 2021 року у справі №640/2558/19, від 04 березня 2020 року у справі №806/2879/18, від 31 липня 2019 року у справі №440/3614/18.

В описовій частині оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 23 червня 2011 року №1123, який подано разом з іншими документами, не є документом, що свідчить про обставини поранення (травми, каліцтва).

Як вже зазначено судом, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для відповідача обов`язку щодо їх витребування, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених пункті 11 Порядку №975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача, оформлене пунктом 1 протоколу №25 від 21 лютого 2020 року про повернення документів на доопрацювання, не є обґрунтованим, через що підлягає визнанню протиправним та скасуванню, як таке, що не відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на те, що вперше інвалідність позивачу встановлена більше ніж через три місяці після звільнення зі служби та зміна групи інвалідності у позивача відбулася понад два роки після первинного встановлення інвалідності, а саме, через 2 роки 11 днів, а тому позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги, в оскаржуваному рішенні зазначена інша підстава для повернення документів, що повністю узгоджується з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надання оцінки зазначеним обставинам відповідач матиме можливість при повторному розгляді документів позивача.

Враховуючи, що відповідач при розгляді питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не надавав оцінки наявності або відсутності права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, суд не наділений правом перебирати на себе відповідні функції, з огляду на що вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку та прийняти рішення, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком №975, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Отже, частина позовних вимог про зобов`язання МО України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму задоволенню не підлягають.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування пункту 1 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21 лютого 2020 року №25 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку та прийняти рішення, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком №975, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 1 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21 лютого 2020 року №25.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку та прийняти стосовно заяви ОСОБА_1 рішення, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );
Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код 00034022).

Суддя В.А. Кузьменко