Справа № 481/1698/20
Суддя: Ціпивко І. І.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 481/1698/20
Провадж.№ 2-а/481/1/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судових засідань Асмолової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новий Буг Миколаївської області в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області та Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову полійецського СРПП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області серії БАБ № 258107 від 27.11.2020 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.11.2020 року близько 00 години 20 хвилин, перебував у автомобілі марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , у с. Новополтавка Новобузького району Миколаївської області на перехресті грунтової дороги та вул. Мельнична. До автомобіля під`їхали працівники інспекції з особового складу ГУНП в Миколаївській області та попросили його вийти із автомобіля, що він і зробив. Разом із тим працівники поліції представитись відмовлялися. Після цього, працівники поліції дістали ключі із замка запалювання його автомобіля. Крім цього він виявив зникнення його барсетки чорного кольору, де знаходились його документи, із автомобіля. Він припустив, що це працівники поліції забрали її, тому і попросив їх віддати його речі, на що останні відмовилися. У зв`язку із чим у с. Новополтавка Були проведені слідчі дії за його заявою про зникнення його майна. Однак такого виявлено не було. Після вказаних подій поліцейський ОСОБА_2 попросив його надати йому посвідчення водія, на що він йому повідомив, що посвідчення водія у барсетці, яку викрали, про що він повідомив у поліцію. Однак поліцейські такі його пояснення до уваги не взяли та винесли відносно нього постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП. При цьому не роз`яснивши йому його права та вказали у постанові час вчинення порушення 27.11.2020 року 01 година 59 хвилин, що не відповідає дійсності. Крім цього, згодом при проведенні огляду його барсетки слідчим СВ ГУНП в Миколаївській області при досудовому розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за його заявою, було виявлено посвідчення водія у ній.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви.

Відповідачі в судове засідання не з`явився, представником відповідача Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області до суду надіслано відзив на позовну заяву, у якому він зазначає на безпідставності позовних вимог, просить у задоволенні такого позову відмовити, виходячи із таких підстав. Так, представником ГУНП в Миколаївській області стверджується, що працівники Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області при винесенні оскаржуваної постанови діяли у межах своїх повноважень. Докази вони оцінюють при цьому за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст.6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» безпосередньо встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося вище, оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії БАБ № 258187 від 27.11.2020 року, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він керував автомобілем марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія та не пред`явив для перевірки, чим порушив п. 2.1 а ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП та за що на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Так, відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Дійсно відповідно до положень п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

А згідно із п.2.4 (а) ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1, крім іншого, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, за відсутність або ненадання полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка).

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Отже, вказаною нормою Закону визначений вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

В свою чергу, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки, визначеного п.2.1 ПДР України переліку документів, обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.03.2019р. в адміністративній справі №686/11314/17, від 29.04.2020р. в адміністративній справі №201/16607/16-а.

В матеріалах справи відсутні обставини про те, що автомобіль, яким керував позивач був зупинений за наявності підстав, що визначені ст.35 Закону України «Про національну поліцію».

Крім того, вказана інформація також не вказана і у оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно з ст.9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Також, відповідно до ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивнi заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобів фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2020 року позивачем ПДД не порушувались, ДТП за його участі не було, підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення не встановлені, інші вимоги також не встановлені.

Також відсутні і будь-які зазначення відповідачем підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Більше того, судом встановлено та підтверджено документально те, що 27.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звертався до Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, а саме про викрадення із його службового автомобіля його барсетки чорного кольору, у якій знаходилися документи, у тому числі і посвідчення водія.

Відповідні відомості за ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 11.12.2020 року внесено до ЄРДР.

Під час огляду місця події при досудовому розслідуванні даного кримінального провадження, було виявлено барсетку чорного кольору, яка належить ОСОБА_1 , та у якій було виявлено його документи у тому числі і посвідчення водія.

При цьому усі ті документи зникли у позивача при затриманні його працівниками поліції, що спростовує той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем без посвідчення водія, а не надав його поліцейським з поважних причин (у зв`язку із викраденням).

Згідно з положеннями КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1,2 статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Отже, враховуючи викладене, суд, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки, як вже зазначалося вище, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе тільки за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими і беззаперечними доказами.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

По справі встановлено, що Департамент патрульної поліції дані обставини заперечує, однак, будь-яких доказів на спростування даного твердження, відповідач не надав.

Відповідачем, до того ж, не надано і жодних беззаперечних доказів на підтвердження факту порушення позивачем ПДР.

Відсутні такі докази і в матеріалах справи, як і відсутня в них будь-яка фіксація (т.б. фото-, кіно- або відеозйомка) усіх фактів вчинення водієм ОСОБА_3 оскаржуваного адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1,2 статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

В розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім того, згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 86 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

До того ж, слід зазначити, що приписами ч.2 ст.77 КАС України чітко визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано до суду жодних доказів, які б беззаперечно підтвердили факт порушення позивачем вимог ПДР, то відповідно, скоєння ним оскаржуваного адміністративного правопорушення є недоведеним, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення оскаржуваної постанови не може вважатися законним і обгрунтованим, внаслідок чого, оскаржувана постановиа підлягає скасуванню, як протиправна.

Керуючись ст.ст. 241-247, 255, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

адміністративний позов задовольнити повністю. Постанову полійецського СРПП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області серії БАБ № 258107 від 27.11.2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний термін з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.03.2021 року.

Суддя І.І. Ціпивко