Справа № 260/1898/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/1898/20 пров. № А/857/3139/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Рейті С.І. у м. Ужгород) у справі № 260/1898/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період часу 2016, 2017, 2018 рік;

стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період часу 2016, 2017, 2018 рік;

визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України в частині виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2016, 2017, 2018 році, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;

стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України не доплачену грошову на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки у сумі 18591, 66 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в період часу 2016, 2017, 2018 років не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Зазначає, що індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, а відсутність фінансування не є підставою для відмови у виплаті індексації грошового забезпечення. Крім того, вважає протиправним не включення відповідачем до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення щомісячну додаткову грошову винагороду та зазначає про хибність твердження що щомісячна додаткова грошова винагорода являється окремим платежем та не входить до складу місячного грошового забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 2016 року по 2018 роки. Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 2016 року по 2018 роки. Визнано протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України в частині виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2016, 2017 та 2018 роках, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій». Стягнуто з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, у сумі 18591 грн 66 коп.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, на думку суду, така винагорода не може вважатись одноразовою.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправною дію відповідача щодо не включення позивачу щомісячної додаткової грошової допомоги до грошової допомоги на оздоровлення у 2016, 2017 та у 2018 роках, у сумі 18591 грн 66 коп. (з подальшим їх нарахуванням та виплатою позивачу)та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що жодних підстав для включення щомісячної грошової винагороди до грошової допомоги для оздоровлення немає.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому покликається на те, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закону № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що наказом Міністра оборони України від 09.10.2018 № 644, полковника ОСОБА_1 , начальника відділу бойової підготовки Сухопутних військ заступника начальника управління бойової підготовки Головного управління підготовки Збройних Сил України, звільнено у запас з підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).

Наказом т.в.о. начальника Головного управління підготовки Збройних Сил України заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 24.10.2018 № 240, полковника ОСОБА_1 , начальника відділу бойової підготовки Сухопутних військ заступника начальника управління бойової підготовки Головного управління підготовки Збройних Сил України, «полковник», тарифний розряд 52, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 09.10.2018 № 644 у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу, вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Обухівського районного військового комісаріату Київської області. З 24.10.2018 виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При цьому, як стверджує позивач та не заперечено відповідачем, індексація грошового забезпечення позивачу за період з 2016 року по 2018 роки не проводилась.

Крім цього позивач також зазначає і не заперечується апелянтом, що ОСОБА_1 не виплачено грошову допомогу на оздоровлення у 2016, 2017, 2018 роках, передбачену п.1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Позивач вважаючи, що має право на отримання відповідних виплат звернувся до суду з відповідним позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги доводи та вимоги апеляційної скарги, та у відповідності до ст. 308 КАС України колегія суддів вважає за потрібне під час апеляційного розгляду справи переглянути позовні вимоги щодо:

визнання протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України в частині виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2016, 2017 та 2018 роках, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;

стягнення з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, у сумі 18591 грн 66 коп.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 3 ст. 15 цього Закону військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України

Також ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова № 889) уряд встановив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Крім цього, згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

З матеріалів справи слідує, що позивача звільнено у запас з підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивачу виплачувалася у період з 2016-2018 рік щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 за № 889.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, відповідна щомісячна додаткова грошова винагорода не включена до складу грошового забезпечення з якого обчислено допомогу на оздоровлення надану позивачеві у 2016-2018 рр.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому Постановою № 889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включено.

Положення щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення, містить п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.02.2016 року № 73 (далі - Інструкція №73).

В свою чергу апелянт покликається, як на підставу не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення на Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17 та у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 295/5200/18.

При цьому, колегія суддів також враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17, викладені у постанові від 06.02.2019, відповідно до яких до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відтак, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Матеріалами справи підтверджується, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, на думку суду, така винагорода не може вважатись одноразовою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу на підставі Постанови № 889.

Крім цього, колегія суддів вважає, що чинним законодавством України, яке регулює соціальне та пенсійне забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого вираховуються пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому відхиляє покликання представника відповідача на різне визначення поняття грошового забезпечення при призначенні пенсії та здійсненні обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Аналізуючи наведені вище законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць, разом з тим, щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісячно, а тому покликання відповідача на вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, а не на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є протиправним, а належним способом захисту порушеного права є стягнення з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, у сумі 18591 грн 66 коп.

Крім цього колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо посилання відповідача у на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 31.01.2016 (справа № 522/25664/16-а), від 03.10.2018 (справа № 817/1207/17), від 19.06.2018 (справа № 825/1138/17), від 05.06.2019 (справа № 815/4500/17), оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду. В свою чергу, як вже зазначалось колегією суддів, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17 та саме висновки Великої Палати Верховного Суду підлягають врахуванню при розгляду даної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 260/1898/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель