Справа № 520/13483/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 р. Справа № 520/13483/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 12.11.20 року по справі № 520/13483/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі також позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі також відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФХ-115105 від 12.08.2020, що складена на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020 по справі № 520/3834/20. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року, виходячи з розміру 71 % відповідних сум грошового забезпечення, зазначених у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФХ-115105 від 12.08.2020. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката в розмірі 2000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення.

В апеляційній скарзі вказано, що позивачем в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи не надано жодного підтверджуючого документу та не зазначено конкретний розмір витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про необґрунтованість її доводів, оскільки копії документів, про які зазначає відповідач, долучалися до відповіді на відзив ГУ ПФУ у Харківської області, яка направлялася на адресу відповідача позивачем. Отже, наведені обставини підтверджують, що на час прийняття судом першої інстанції додаткового рішення, відповідач був обізнаний із документами, на підставі яких представником позивача заявлялося клопотання про прийняття додаткового рішення у справі. Крім того, вказує, що матеріали справи містять докази оплати позивачем на адресу Адвокатського бюро «Бігдан Олексій» грошових коштів у сумі 9 500,00 грн згідно з договором та актом виконаних робіт, а клопотання про зменшення (відмову в задоволенні) витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем під час розгляду справи не заявлялося.

Вважає додаткове рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Харківський обласний військовий комісаріат правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Як убачається із матеріалів справи, 01.10.2020 між ОСОБА_1 (як клієнтом) та Адвокатським бюро «Бігдан Олексій» укладено Договір про надання правової допомоги (в подальшому - Договір), за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту за винагороду необхідну правову допомогу в спорі між клієнтом та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області з питань перерахунку пенсії, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та оплатити фактичні витрати на її надання в обсязі, порядку та на умовах, визначених Договором (а.с. 55, 56).

За умовами п. 3.1 Договору умови, строки та порядок розрахунку, а також розмір винагороди (гонорару), який сплачується клієнтом на користь бюро, сторони оговорюють в додатку до цього договору, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 додатку до договору про надання правничої допомоги № 1 від 01.10.2020 гонорар (винагорода) бюро за надання правничої допомоги за Договором складається з гонорару за фактично надані послуги (а.с. 57, 58).

Зі змісту акта виконаних робіт про надання правової допомоги від 01.10.2020 встановлено, що позивачем понесені витрати за такі послуги: збір та правовий аналіз інформації, документів та матеріалів, надання консультації та висновків, розроблення стратегії захисту інтересів клієнта - 5000 грн, складання позову - 3000 грн, складання відповіді на відзив на позов - 1500 грн, всього на суму 9500 грн (а.с. 59).

Відповідно до квитанції № ПН1771826 від 09.11.2020 ОСОБА_1 сплачено Адвокатському бюро «Бігдан Олексій» 9500,00 грн за договором про надання правової допомоги від 01.10.2020.

Вказаними вище документами підтверджено, що Адвокатське бюро «Бігдан Олексій» надало позивачу послуги з професійної правничої допомоги.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Разом з тим, суд, дослідивши подані заявником докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, Акт виконаних робіт про надання правової допомоги від 01.10.2020, зазначає, що фактично зі змісту наданих Адвокатським бюро «Бігдан Олексій» послуг з професійної правничої допомоги позивачу вбачається, що збір та правовий аналіз інформації, документів та матеріалів, надання консультації та висновків, розроблення стратегії захисту інтересів клієнта, є фактично частиною процесу з надання послуг на професійну правничу допомогу, пов`язану з процесом складання тексту позовної заяви, інакше, вказані послуги були б окремими консультаційними послугами з юридичних питань.

Тобто, стягненню підлягають витрати позивача на професійну правничу допомогу, пов`язану з процесом складання тексту позовної заяви та відповіді на відзив на позов.

В свою чергу, заявлена ціна послуг за складання адміністративного позову та відповіді на відзив на позов не є співмірною складності справи, оскільки аналогічні правовідносини неодноразово були предметом судового оскарження.

Дослідивши подані позивачем докази, слід зазначити, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг Адвокатського бюро «Бігдан Олексій» з професійної правничої допомоги позивачу в сумі 9500,00 грн є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним зі складністю справи з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка до написання тексту позовної заяви та відповіді на відзив на позов не потребувала значного часу для надання Адвокатським бюро «Бігдан Олексій» послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до визначеної вартості послуг адвоката, а сума, яка заявлена до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги за складання адміністративного позову та відповіді на відзив на позов не є належним чином обґрунтованою на предмет їх розміру.

Отже, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд, ураховуючи п. 4 ч. 5 ст. 134 КАС України, дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано, з урахуванням складності справи, складення позовної заяви та відповіді на відзив на позов на загальну суму 4500,00 грн (3000,00 + 1500), оскільки позовна заява у даній категорії справ, як і відповідь на відзив на позовну заяву, не потребували складних правових досліджень.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про задоволення заяви позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, значенням справи для сторони, та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись положеннями частини першої статті 308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 520/13483/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін