Справа № 640/2059/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року м. Київ №640/2059/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністра юстиції України Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)
провизнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення завданої шкоди
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністра юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіонової О.В., в якому, з урахуванням уточнень до позову, просив:

-визнати протиправною бездіяльність:

-Міністра юстиції України, , вул. Городецького, 13, м. Київ, інд. 01001, щодо не вжиття заходів та не забезпечення виконання вимог статей 1, 2, 5, 18, 63 Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/19, за виконавчим провадженням №60665345 відкритим 22 листопада 2019 року на виконання виконавчого листа від 01 листопада 2019 року про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області розглянути заяву від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , про перерахунок державної пенсії відповідно до частини третьої статті 59 прямої дії Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(11)2019 обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/15;

- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків, інд. 61002, щодо не забезпечення виконання вимог статей 1, 2, 5, 18, 63 Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/19, за виконавчим провадженням №60665345 відкритим 22 листопада 2019 року на виконання виконавчого листа від 01 листопада 2019 року про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області розглянути заяву від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , про перерахунок державної пенсії відповідно до частини третьої статті 59 прямої дії Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(11)2019 обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/15;

-Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіонової О.В., , 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, щодо не виконання вимог статей 1, 2, 5, 18, 63 Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/19, за виконавчим провадженням №60665345 відкритим 22 листопада 2019 року на виконання виконавчого листа від 01 листопада 2019 року про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області розглянути заяву від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , про перерахунок державної пенсії відповідно до частини третьої статті 59 прямої дії Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(11)2019 обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/15;

-стягнути з:

-Міністра юстиції України, , вул. Городецького, 13, м. Київ, інд. 01001,

- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків, інд. 61002,

-Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіонової О.В., ., , 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16

на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду у розмірі 486854 грн (455840 розрахунку пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; 19008,48 грн суми інфляції і 12006,00 грн 3% річних за користування чужими коштами) та 97704,74 грн моральної шкоди (91168 грн розміру мінімальної заробітної плати, 3801,70 грн суми індексу інфляції, 2735,04 грн 3% річних за користування чужими коштами на весь час);

-допустити негайне виконання рішення суду;

-зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 15 серпня 1997 року він був звільнений з Ізюмського МРВ УМВС України Харківської області у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, оскільки під час проходження служби був відряджений і виконував військовий обов`язок з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідність настала в зв`язку з захворюванням, пов`язаним під час виконання військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС.

У відповідності на положень, зокрема, статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» позивач 10 травня 2019 року звернувся до ГУ ПФУ щодо перерахунку пенсій, однак останнім було позивачу відмовлено у такому перерахунку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/15 зобов`язано Головне управління ПФУ в Харківській області прийняти письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року.

На виконання вказаного рішення суду 01 листопада 2019 року був виданий виконавчий лист. Рішення суду державним виконавцем не виконувалось тривалий час.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року у справі 520/2026/19 визнано протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області та зобов`язано Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та вжити заходів за виконавчим провадженням ВП 60665345, відкритим за виконавчим листом №520/7329/19, виданим 01 листопада 2019 року на виконання рішення суду від 29 серпня 2019 року.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року, 13 квітня 2020 року видано виконавчий лист. Проте державним виконавцем Черкащенко В.В. винесено повідомлення від 13 травня 2020 року №22854 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі №520/6575/2020 визнано незаконним та скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язано Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного МРУ МЮ (м. Харків) прийняти до виконання виконавчий документ №520/2026/2020.

Водночас позивачем 31 березня 2020 року отримано листа від 17 березня 2020 року №18784/ВП 60665345 за підписом виконавця Лактіонової, яким Відділ органу МЮ надіслав для виконання та відому постанову від 17 березня 2020 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №520/7329/19 від 01 листопада 2019 року. До листа додано постанову про накладення штрафу від 17 березня 2020 року.

Окрім того надіслано повідомлення №60665345 від 17 березня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення, адресоване ГУ НП у Харківській області.

Листом від 17 березня 2020 року №18777 Відділ органу МЮ надіслав постанову від 17 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП 60665345.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив останню до суду і рішенням суду від 28 жовтня 2020 року у справі №520/12082/2020 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 17 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП 60665345 з примусового виконання виконавчого листа №520/7329/19, виданого 01 листопада 2019 року.

Протягом 2019-2020 років рішення суду протиправно не виконується, тобто вчиняється протиправна бездіяльність, що є негативним для заявника, а отже, на переконання останнього, він має право вимагати з відповідачів стягнення завданої йому шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 02 березня 2021 року.

В судове засідання 02 березня 2021 року прибув представник відповідача -1. Інші учасники справи не з`явились.

В зв`язку з неявкою інших учасників справи та ненаданням матеріалів виконавчого провадження судом відкладено судове засідання на 23 березня 2021 року.

В судове засідання 23 березня 2021 року прибув представник відповідача - 1, та приймав участь в режимі відеоконференції представник відповідача -2. Відповідач 3 не прибув, просив здійснювати розгляд справи у його відсутність.

Позивач подав клопотання про проведення судового засідання без його присутності.

Представник відповідача - 1 заперечував проти позовних вимог позивача з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема вказував на недотримання позивачем вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в частині визначення відповідачем у справі Міністра юстиції України, а не Міністерство юстиції України, оскільки Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» встановлено чіткий та вичерпний перелік повноважень Міністра як керівника центрального органу виконавчої влади. В свою чергу, Міністерство юстиції України реалізує свої завдання через самостійний структурний підрозділ - Департамент державної виконавчої служби.

Разом з тим, позовна заява ОСОБА_1 не містить доводів та обгрунтувань щодо існування правовідносин, у тому числі і грошових зобов`язань між позивачем та Міністром юстиції.

Невиконання судового рішення боржником у зобов`язанні не може вважатись бездіяльністю Міністра юстиції України. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що Міністр юстиції України відповідно до визначених законодавством повноважень має нести відповідальність за невиконання судового рішення боржником, винесеного на користь позивача.

Законом України «Про виконавче провадження» відповідальність за невиконання рішення покладається саме на боржника.

Міністр юстиції України не був ані стороною, ані учасником судових процесів, на які посилається позивач, відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок у правовідносинах між позивачем та Міністром юстиції, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача та підстави для відшкодування шкоди.

Представника відповідач - 2 у своєму відзиві на позовну заяву також заперечував проти задоволення позовних вимог.

Так, представник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) наголосив, що за рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/7329/2019 (за яким було відкрито виконавче провадження) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року щодо перерахунку та виплати пенсії по інвалідності. Тобто особою, яка має вчинити певні дії по відношенню до позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) діє на підставі та в порядку, передбаченому Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за №759/19497. Пунктом 4.26 вказаного Положення встановлено, що міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень з державної виконавчої служби, здійснення примусового виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та районними, районними у місті, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління.

Статтею 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавця, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під захистом та уповноважений державною здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Позивач вважає, що моральна та матеріальна шкода завдана йому протиправною бездіяльністю державного виконавця, пов`язаною з невиконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/19. Разом з цим, дискреційне повноваження - це повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, Тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Таким чином право прийняття рішення, визначеного судовим рішенням, відноситься до дискреційних повноважень відповідного управління Пенсійного фонду України.

З огляду на викладене, на думку представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), останнє може бути залучено до участі у справі у якості третьої особи, а не відповідача по справі.

Окрім того представник відповідача -2 зауважив, що як вбачається із позовної заяви позивач фактично провів самостійно розрахунки коштів, які мали бути нараховані та виплачені йому органами Пенсійного фонду України та звернув ці вимоги у вигляді недоплаченої пенсії, суми інфляції та 3% річних до відповідачів. А фактично позов про нарахування пенсії та її виплати мав би бути поданий до належного відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Щодо стягнення матеріальної шкоди представник відповідача - 2 послався на положення статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад правопорушення, його елементами є: 1) протиправна поведінка правопорушника - тобто така, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди); 2) вина (винний характер дій) правопорушника; 3) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою правопорушника, який, передусім, полягає у прямому (безпосередньому) зв`язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату; 4) шкода правам чи охоронюваним законом інтересам осіб, постраждалих від дій правопорушника. При цьому, відсутність одного з елементів складу правопорушення, які його утворюють, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Позивачем зазначається, що йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 486 854 грн, що складається з: 455 840 грн (розрахунок пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року), 19 008,48 грн (суми інфляції), 12 006 грн (3% річних за користування чужими коштами).

Утім, представником відповідача - 2 звернуто увагу на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/7329/2019 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року щодо перерахунку та виплати пенсії по інвалідності. Тобто, за своєю природою та процедурою його виконання таке рішення є рішенням зобов`язального характеру. Боржник за виконавчим документом має вжити по відношенню до стягувача певні дії, в даному випадку прийняти рішення за заявою позивача від 10 травня 2019 року. Отже, мова не йде про стягнення на користь позивача з органів Пенсійного фонду України коштів.

Разом з тим, самі по собі факти тривалого невиконання рішення суду, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення та завданою шкодою.

Щодо стягнення моральної шкоди, посилаючись на норми частини третьої статті 23, статтю 1167 Цивільного кодексу України, пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», представник відповідача - 2 наголосив на відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження усіх складових для відшкодування такої шкоди.

Відповідачем - 3, Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіоновою О. подано відзив на позовну заяву, в якому державний виконавець заперечує проти задоволення позовних вимог.

Так державний виконавець зазначив, що в провадженні Відділу перебуває виконавче провадження ВП №60665345 з примусового виконання виконавчого листа по справі №520/7329/19, виданого 01 листопада 2019 року Харківським окружним адміністративним судом, резолютивна частина якого викладена наступним чином: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України прийняти письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року.

Виконавче провадження №60665345 відкрито 22 листопада 2019 року, про що винесено відповідну постанову.

В лютому 2020 року позивач звертався до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та встановлення судового контролю з клопотанням про поновлення строку подання, яку позивач обгрунтовував порушенням строку направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та необхідністю надання копій матеріалів виконавчого провадження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року у справі №520/2026 /2020 визнано протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області про не надсилання заявнику і боржнику постанови від 22 листопада 2019 року ВП №60665345 на наступний день після відкриття провадження згідно вимог статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», заходів протягом періоду з 22 листопада 2019 року по 03 лютого 2020 року, зобов`язано Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та вжити заходів за виконавчим провадженням ВП №60665345, відкритим за виконавчим листом №520/7329/19, виданим 01 листопада 2019 року на виконання рішення суду від 29 серпня 2019 року, в решті позову відмовлено.

В процесі примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/7329/19 у ВП №60665345 та у зв`язку з невиконанням боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення суду у добровільному порядку, державним виконавцем на боржника постановою від 24 лютого 2020 року було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн, а постановою від 17 березня 2020 року - у розмірі 10200,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

17 березня 2020 року державним виконавцем на виконання вимог статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» до ГУНП в Харківській області направлено повідомлення про вчинення посадовими (службовими) особами боржника кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України за вих. №60665345 від 17 березня 2020 року.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» 17 березня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий лист направлено до суду, який його видав.

Тобто, державним виконавцем на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду як по справі №520/7329/19 у ВП №60665345, так і по справі №520/2026 /2020 вчинено відповідні виконавчі дії.

Проте, 13 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 отримав у Харківському окружному адміністративному суді виконавчий лист по справі №520/2026/2020 про зобов`язання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та вжити заходів за виконавчим провадженням №60665345, відкритим за виконавчим листом №520/7329/19, виданим 01 листопада 2019 року на виконання рішення суду від 29 серпня 2019 року.

13 травня 2020 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, обгрунтовуючи це наступним: «Рішенням по справі №520/2026/2020 виданим Харківським окружним адміністративним судом від 26.02.2020 судом встановлено, що державний виконавець порушив строки щодо надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження №60665345. У зв`язку зі звільненням останнього, наступний державний виконавець самостійно усунув порушення та надіслав постанову про відкриття. Також, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем було проведено всі необхідні дії на які вказує суд у своєму рішенні. Перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що: виконавче провадження №60665345 було відкрито 22.11.2019р., 24.02.2020р. виконавцем винесено постанову про накладення штрафу та надано строк для виконання рішення. 17.03.2020р. виконавець виніс постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі та звернувся до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу у зв`язку з тим, що на даний момент виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, тому що рішення по суті було виконано до пред`явлення виконавчого до виконання».

ОСОБА_1 оскаржив вказане повідомлення, разом із іншими позовними вимогами і рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року по справі №520/6576/2020, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним та скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 травня 2020 року №22854 за виконавчим листом №520/2026/2020, виданим 14 квітня 2020 року, зобов`язано Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) прийняти до виконання виконавчий лист №520/2026/2020, виданий 14 квітня 2020 року на виконання рішення суду від 26 лютого 2020 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих листів Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/2026/2020 від 13 квітня 2020 року та №520/6576/2020 від 02 липня 2020 року.

На виконання вказаних виконавчих листів державним виконавцем відділу 22 жовтня 2020 року скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 травня 2020 року і за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/2026/2020 від 13 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62038814.

За виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/6576/2020 від 02 липня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №63385015.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі №520/12082/2020 за позовом ОСОБА_1 , в якому, окрім інших вимог, ОСОБА_1 оскаржував постанову про закінчення виконавчого провадження від 17 березня 2020 року за ВП №60665345, відкритим за виконавчим листом №520/7329/19, виданим 01 листопада 2019 року на виконання рішення суду від 29 серпня 2019 року №520/7329/19 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти письмове рішення за заявою від 10 травня 2019 року та рішення суду від 26 лютого 2020 року у справі №520/2026/2020 про зобов`язання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та вжити заходів за ВП №60665345, відкритим за виконавчим листом №520/7329/19, виданим 01 листопада 2019 року на виконання рішення суду від 29 серпня 2019 року щодо розгляду заяви від 10 травня 2019 року та прийняття письмового рішення про перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(11)/2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/12082/2020 від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП №60665345 з примусового виконання виконавчого листа №520/7329/19, виданого Харківським окружним адміністративним судом 01 листопада 2019 року, в задоволенні решти позову відмовлено.

14 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №60665345, яку направлено сторонам виконавчого провадження та органу, що видав виконавчий документ.

Того ж дня державним виконавцем направлено вимогу на адресу боржника з метою з`ясування актуального стану виконання судового рішення.

11 січня 2021 року до відділу надійшов виконавчий лист по справі №520/7329/19 від 01 листопада 2019 року, який було направлено Харківським окружним адміністративним судом на виконання постанови про відновлення виконавчого провадження.

Станом на 20 січня 2021 року від боржника жодної відповіді на виконання вимоги державного виконавця не надходило, у зв`язку з чим того ж дня державним виконавцем повторно направлено вимогу.

Державний виконавець у відзиві на позов зауважив, що порядок і способи виконання рішення під час виконання своїх обов`язків державний виконавець не визначає свавільно, а вони прямо передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Використання способів не передбачених законом заборонено. Тому державний виконавець мав діяти у відповідності до вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосування інших заходів, передбачених пунктами 1, 10, 18, 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», на які посилається позивач, є правом (а не обов`язком) державного виконавця. Зокрема, вимагання від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень - на адресу боржника неодноразово направлялись вимоги державного виконавця. В той же час принцип «res judicate» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікувати відповідних дій державного виконавця. В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням рішення суду.

Звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України наразі є неврегульованим на законодавчому рівні; наразі жоден нормативний акт, крім Закону України «Про виконавче провадження» прямо не передбачає можливості тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України саме керівника боржника - юридичної особи. Формулювання статті 441 ЦПК України та статті 337 ГПК України прямо вказують на застосування тимчасового обмеження саме до фізичної особи, яка є боржником у відповідному виконавчому провадженні.

Також державний виконавець повідомив, що лише 17 березня 2021 року до відділу надійшла відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за вих. №2000-0309-6/38367 від 16 березня 2021 року, якою державного виконавця повідомлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/7329/19 від 29 серпня 2019 року головним управлінням розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року щодо перерахунку пенсії та прийнято відповідне рішення від 18 жовтня 2019 року. До відповіді надано копію рішення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/7329/19 щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 18 жовтня 2019 року.

За наслідками отриманої відповіді державним виконавцем 18 березня 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому, посилаючись на пункт 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, виконавець просив закрити провадження у справі.

Щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди державний виконавець вказав на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та невиконанням боржником рішення суду та завданими збитками.

Крім того державний виконавець висловився щодо неналежного відповідача у справі.

Так, згідно частини третьої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до Положення про відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), затвердженого наказом міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за №121/в від 27 грудня 2019 року відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції, є структурним підрозділом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та підпорядковується Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Харків) через Управління.

Отже, належним відповідачем є відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а тому державний виконавець просив здійснити заміну відповідача належним відповідачем.

У судовому засіданні 23 березня 2021 року заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд за згодою цих учасників вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Здійснюючи подальший розгляд справи у порядку спрощеного письмового провадження суд дійшов наступних висновків.

Щодо належних відповідачів, а саме Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), слід вказати на таке.

Дійсно, відповідно до частини третьої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Таким чином, за позовними вимогами, звернутими до державного виконавця, відповідачем має бути відповідний орган державної виконавчої служби.

Позивач, звертаючись до суду, у тому числі, оскаржував бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

В той же час, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статус юридичної особи з ідентифікаційним кодом 43315445 має Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), яке у відповідності з положеннями цивільного та адміністративного законодавства вправі відповідати за позовом, а не його структурні підрозділи без статусу юридичної особи.

За таких обставин, зважаючи на викладене вище, за адміністративним позовом ОСОБА_1 належними відповідачами є: Міністр юстиції України, який на думку позивача особисто порушив його права щодо неналежного контролю за діями державного виконавця під час вчинення виконавчих дій, та Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) як орган державної виконавчої служби зі статусом юридичної особи.

Щодо клопотання державного виконавця про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, то, зважаючи на підставу і предмет позову у даній справі, зокрема, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідачів, а не окремо визначене рішення чи дія, виконання яких може бути наслідком застосування приписів пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, - підстави для закриття провадження у даній справі відсутні.

В той же час, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, у відповідності з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності зі статтею 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В той же час стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження» має певні особливості, а саме встановлює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, у відповідності з положеннями цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Наведеною статтею встановлений алгоритм дій, яких має дотриматись державний виконавець під час виконання виконавчого документа, за яким на боржника покладено обов`язок вчинити певні дії, і ці дії повинні бути вчинені саме боржником, а не державним виконавцем.

Окрім того, наведеною статтею також встановлені строки, в які державний виконавець здійснює заходи щодо перевірки виконання боржником рішення за виконавчим документом.

Як було встановлено судом та вбачається із матеріалів справи в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження ВП №60665345 з примусового виконання виконавчого листа по справі №520/7329/19, виданого 01 листопада 2019 року Харківським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України прийняти письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року.

Інші виконавчі провадження пов`язані з цим виконавчим провадженням і були відкриті за наслідками оскарження позивачем дій/бездіяльності державного виконавця.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у виконавчому провадженні №60665345 державним виконавцем після вчинення заходів, передбачених статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, не погодившись з якою позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/12082/2020 від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП №60665345 з примусового виконання виконавчого листа №520/7329/19, виданого Харківським окружним адміністративним судом 01 листопада 2019 року, в задоволенні решти позову відмовлено.

Тобто вказаним рішенням, як і іншими, наведеними вище, Харківським окружним адміністративним судом надана оцінка діям/бездіяльності державного виконавця під час примусового виконання виконавчого листа №520/7329/19, виданого 01 листопада 2019 року на виконання рішення суду від 29 серпня 2019 року №520/7329/19 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти письмове рішення за заявою від 10 травня 2019 року. Відповідно, Окружний адміністративний суд міста Києва не переглядає за цей період рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/12082/2020 від 28 жовтня 2020 року, 14 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №60665345.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 14 грудня 2020 року державним виконавцем винесена вимога №42151

ВП 60665345, якою покладено обов`язок на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в триденний строк з дня отримання вимоги повідомити про виконання рішення суду, а саме: чи прийнято письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року, із обов`язковим наданням копій відповідних підтверджуючих документів (перерахунку, розрахунку, інших документів з пенсійної справи, тощо).

20 січня 2021 року державний виконавець повторно направив боржнику вимогу №1882/ВП60665345, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в триденний строк з дня отримання вимоги повідомити про виконання рішення суду, а саме: чи прийнято письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року, із обов`язковим наданням копій відповідних підтверджуючих документів (перерахунку, розрахунку, інших документів з пенсійної справи, тощо).

Матеріали виконавчого провадження містять лист Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16 березня 2021 року №2000-0309-6/38367, яким останнє повідомило державного виконавця, що на виконання рішення суду управлінням розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року щодо перерахунку пенсії та прийнято відповідне рішення від 18 жовтня 2019 року.

В якості додатку до вказаного вище листа Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області надано «Рішення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року по справі №520/7329/19, щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 18.10.2019 року» та лист Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26 червня 2019 року №2099/П-14 «Про пенсійне забезпечення», адресований ОСОБА_1 .

За наслідками отримання відповіді та додаткових документів від боржника державний виконавець 18 березня 2021 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №60665345.

Звертаючись до Окружного адміністративного суду міста Києва позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів та стягнути з них матеріальну та моральну шкоду.

Загалом, починаючи з 22 листопада 2019 року - дати відкриття виконавчого провадження ВП №60665345 і до 18 березня 2021 року - дати його закінчення, вказане виконавче провадження за виконавчим листом №520/7329/19, виданим Харківським окружним адміністративним судом 01 листопада 2019 року на виконання рішення суду від 29 серпня 2019 року №520/7329/19 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року, тривалий час перебувало на виконанні, в тому числі з оскарженням позивачем дії/бездіяльності державного виконавця під час перебування виконавчого листа на виконанні у Відділі.

В той же час, як вже було наголошено вище, діям/бездіяльності державного виконавця з часу відкриття виконавчого провадження ВП №60665345 і до скасування Харківським окружним адміністративним судом по справі №520/12082/2020 від 28 жовтня 2020 року постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП №60665345 з примусового виконання виконавчого листа №520/7329/19, надана оцінка рішеннями Харківського окружного адміністративного суду, наведеними вище.

Після відновлення виконавчого провадження ВП № грудня 2020 року державним виконавцем вчинялись дії у відповідності з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», наслідком яких стало отримання відповіді з підтверджуючими документами з приводу виконання боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року №520/7329/19 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року.

Відтак бездіяльності державним виконавцем в означений період допущено не було.

Позивач, окрім визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, оскаржує у своєму позові бездіяльність Міністра юстиції України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністр як член Кабінету Міністрів України здійснює повноваження, визначені Законом України "Про Кабінет Міністрів України", в тому числі щодо спрямування та координації діяльності центральних органів виконавчої влади.

Міністр як керівник міністерства:

1) очолює міністерство, здійснює керівництво його діяльністю;

2) визначає пріоритети роботи міністерства та шляхи виконання покладених на нього завдань, затверджує плани роботи міністерства, звіти про їх виконання;

3) в межах компетенції організовує та контролює виконання міністерством Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України;

4) забезпечує виконання зобов`язань, взятих за міжнародними договорами України;

5) вносить Прем`єр-міністрові України пропозиції щодо призначення на посади першого заступника міністра, заступника міністра;

6) затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату міністерства;

7) вносить Кабінету Міністрів України подання про утворення в межах граничної чисельності державних службовців та працівників апарату міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідацію, реорганізацію територіальних органів міністерства як юридичних осіб публічного права, затверджує положення про них;

8) затверджує структуру апарату міністерства і його територіальних органів;

9) утворює, ліквідовує, реорганізовує за погодженням з Кабінетом Міністрів України територіальні органи міністерства як структурні підрозділи апарату міністерства, що не мають статусу юридичної особи;

11) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції у разі вмотивованої відмови Голови Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови обласної державної адміністрації (підтримки головою обласної державної адміністрації вмотивованої відмови голови районної державної адміністрації) погодити призначення керівника територіального органу міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується міністром, керівника підприємства, установи, організації, що належить до сфери управління цього міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується міністром, про надання Кабінетом Міністрів України згоди на призначення такого керівника;

12) утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи, організації, що належать до сфери управління цього міністерства, затверджує їхні положення (статути), здійснює у межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності;

12-1) призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності;

14) скасовує повністю чи в окремій частині акти територіальних органів міністерства;

15) порушує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності першого заступника, заступників міністра та державного секретаря міністерства;

16) порушує в установленому порядку питання щодо присвоєння рангу державного службовця державному секретарю міністерства;

19) представляє міністерство у публічно-правових відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами;

21) визначає обов`язки першого заступника міністра, заступників міністра, розподіл повноважень міністра між першим заступником міністра та заступниками міністра, які вони здійснюють у разі його відсутності;

23) залучає державних службовців та працівників територіальних органів міністерства, а за згодою керівників - державних службовців та працівників міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, місцевих органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій до розгляду питань, що належать до компетенції міністерства;

24) приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є міністерство;

25) утворює комісії, робочі та експертні групи;

26) скликає та проводить наради з питань, що належать до його компетенції;

27) підписує накази міністерства;

28) дає обов`язкові для виконання державними службовцями та працівниками апарату міністерства доручення;

29) спрямовує та координує діяльність розвідувального органу України, який підпорядкований міністерству, в порядку, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про розвідку" та положенням про відповідний розвідувальний орган, затвердженим Президентом України, а також створює необхідні умови для його функціонування;

30) здійснює інші повноваження відповідно до Конституції України, цього та інших законів.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

До основних завдань Міністерства, серед іншого, визначено забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання судових рішень та рішень інших органів у порядку, встановленому законодавством.

Дане завдання Міністерство юстиції України реалізовує через самостійний структурний підрозділ - Департамент державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 3.1 Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 01 березня 2019 року №616/к, Департамент державної виконавчої служби організовує, забезпечує та контролює примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом.

Відповідно до абзацу 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався зі скаргою від 08 грудня 2020 року до Керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), копію якої (скарги) направлено позивачем також і до Міністра юстиції України, щодо дій/бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні з приводу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/19.

Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) надало відповідь «Про результати розгляду звернення», викладену в листі від 29 грудня 2020 року №37719/П-7724/04.4, в якому виклало хід виконавчих дій, вчинених державним виконавцем і пропонувало заявнику в подальшому звертатись безпосередньо до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області.

В свою чергу, Міністерство юстиції України на скаргу позивача надало відповідь за підписом Міністра юстиції, викладену в листі від 24 грудня 2020 року №58272/П-34934/20.4.2, в якій наголошено, зокрема, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/19, виданий на виконання якого виконавчий лист перебуває у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області, не можливо виконати без безпосередньої участі боржника.

Водночас зауважено, що хід виконання рішення суду залишено на контролі начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та буде організовано згідно з вимогами законодавства.

Міністр юстиції у відповідності зі своїми законодавчо визначеними повноваженнями, за наслідками розгляду скарги позивача, надав відповідь. Інші його повноваження обмежені законом.

Оскільки повноваження Міністра юстиції України чітко окреслені діючим законодавством підстави для визнання протиправною бездіяльності Міністра юстиції України щодо не вжиття заходів та не забезпечення виконання вимог статей 1, 2, 5, 18, 63 Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/19, за виконавчим провадженням №60665345 відкритим 22 листопада 2019 року на виконання виконавчого листа від 01 листопада 2019 року про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області розглянути заяву від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , про перерахунок державної пенсії відповідно до частини третьої статті 59 прямої дії Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(11)2019 обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/1, - відсутні.

В якості відповідача - 2, яким на переконання позивача порушені його права, визначено Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) діє на підставі та в порядку, визначеному Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5.

Пунктом 4.26 вказаного Положення встановлено, що міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень з державної виконавчої служби, здійснення примусового виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та районними, районними у місті, міськими (міст обласного значення, міськрайонними, міжрайонними відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління.

Статтею 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавця, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року №1183/5, основними завданнями відділу, серед іншого, є реалізація державної політики у сфері примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), забезпечення своєчасного, неупередженого виконання рішень у порядку, встановлено законодавством.

З наведеного слідує, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо здійснення примусового виконання рішень судів та інших органів реалізує свої повноваження через відповідні відділи виконавчої служби, а повноваження щодо контролю - через відповідний структурний підрозділ.

Державний виконавець безпосередньо вчиняє примусове виконання рішень.

Як вже неодноразового було наголошено, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/19 було покладено обов`язок на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти письмове рішення на заяву ОСОБА_1 від 10 травня 2019 року. Тобто, таке письмове рішення на заяву від 10 травня 2019 року мало прийняти саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а не будь-який інший суб`єкт. Відповідно, без участі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду виконати було неможливим.

Державним виконавцем, у свою чергу, вчинялись дії щодо примусового виконання рішення суду у порядку, встановленому статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, як зазначено вище, в період з моменту поновлення виконавчого провадження ВП № грудня 2020 року та до його закінчення 18 березня 2021 року, судом не встановлено допущеної державним виконавцем протиправної бездіяльності під час вчинення виконавчих дій. Діям державного виконавця в інший період (до дати поновлення виконавчого провадження 14 грудня 2020 року) надана оцінка рішеннями Харківського окружного адміністративного суду.

З огляду на викладене вище та з урахуванням норм частини третьої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіонової О.В., щодо не забезпечення виконання вимог статей 1, 2, 5, 18, 63 Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/19, за виконавчим провадженням №60665345 відкритим 22 листопада 2019 року на виконання виконавчого листа від 01 листопада 2019 року про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області розглянути заяву від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , про перерахунок державної пенсії відповідно до частини третьої статті 59 прямої дії Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(11)2019 обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №520/7329/15.

У відповідності з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, з огляду на вимоги зазначеної статті в разі визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень право позивача може бути захищене і відновлене шляхом зобов`язання такого суб`єкта владних повноважень вчинити дії, які він мав вчинити але не вчинив.

Утім, як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи на виконання виконавчого листа з примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/7329/19, виконавче провадження ВП №60665345 щодо якого перебувало у Відділі примусового виконання рішень на примусовому виконанні, боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у спосіб, визначений у виконавчому листі, виконано рішення суду, і як наслідок державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, у межах заявлених позивачем позовних вимог відсутні підстави для визначення відповідачам обов`язку на вчинення певних дій.

Крім того, позивач у позові просив стягнути з відповідачів матеріальну і моральну шкоду.

З цього приводу суд погоджується із позицією відповідачів, що для стягнення матеріальної та моральної шкоди має бути причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та заподіяною шкодою.

Як вірно зауважив представник відповідача - 2, позивач фактично провів самостійно розрахунки коштів, які мали бути нараховані та виплачені йому територіальним органом Пенсійного фонду України у вигляді невиплаченої пенсії, суми інфляції та 3% річних, та звернув їх до відповідачів по даній справі.

В той же час, за виконавчим листом №520/7329/19, що перебував на виконанні у державного виконавця, рішення Харківського окружного адміністративного суду стосовно боржника - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області носить зобов`язальний характер, зокрема обов`язок прийняти письмове рішення на заяву ОСОБА_1 . Тобто, мова йде не про стягнення певних коштів на користь позивача з органів Пенсійного фонду України, а обов`язок прийняти письмове рішення.

Не надання у встановлений строк органом Пенсійного фонду України письмового рішення на заяву позивача та не повідомлення державного виконавця про таке рішення, і відповідно, тривале невиконання виконавчого листа, не є за своєю суттю матеріальною (майновою) шкодою, яка б підлягала відшкодуванню відповідно до статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України з відповідачів у даній справі.

Аналогічного висновку суд дійшов і щодо стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на предмет спору у даній справі та з огляду на вимоги виконавчого листа зобов`язального характеру, які звернуті до органу Пенсійного фонду України, і виконання виконавчого листа без вчинення дій саме органом Пенсійного фонду України для виконавця було не можливим, - спірні правовідносини не підпадають під наведені вище положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 та положення статті 1167 Цивільного кодексу України, а відтак позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню також.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи все вище викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 250 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко