Справа № 716/324/21
Суддя: Сірик І. С.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 716/324/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2021 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді - Сірик І.С.,

секретаря судових засідань Барабащук О.А.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача Венерського О.С.

відповідача Волошенюка А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 , до відповідачів поліцейського СРПП Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Волошенюка Андрія Миколайовича Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 лютого 2021 року Поліцейським Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Волошенюком А.М. було винесено постанову серії ДП18 №412759 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Позивач вважає, що винесена постанова та притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною, оскільки за кермом транспортного засобу він не перебував та ПДР України не порушував. Тому просить скасувати вищезазначену постанову.

В судовому засіданні позивач та його представник Венерський О.С. позовні вимоги підтримали, та просили суд скасувати оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення з підстав викладених в адміністративному позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що 06.02.2021 року рухаючись на службовому автомобіля побачив, як на зустріч йому рухається транспортний засіб із увімкненими дальним світлом фар та в свою чергу на ближнє не переключався. У зв`язку із цим увімкнув проблискові маячки синього та червоного кольору з метою зупинки вказаного транспортного засобу. Однак водій не зупинився, при цьому він побачив, що за кермом перебував ОСОБА_1 . У зв`язку із цим він розвернув свій транспортний засіб та почав рухатися з увімкненими проблисковими маячками за вказаним транспортним засобом. Коли транспортний засіб ОСОБА_1 зупинився він побачив, як останній пересів із водійського на пасажирське місце, а за кермом перебував вже інший чоловік. Вважає свої дії законними та обґрунтованими, а постанову таку яка не підлягає скасуванню.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області подав до суду відзив на адміністративний позов вказавши, що працівником поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що позивач керував транспортним засобом з порушенням правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, що підтверджується відеозаписом який додано до справи. Щодо стягнення витрат на правову допомогу вказав, що предметом даної справи є оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, що за визначенням КАС України є справою незначної складності. Беручи до уваги пропорційність, складність справи та виконані адвокатом роботи, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тощо, вважає, що відшкодування витрат у подібних категоріях справ складає 200 грн. з Врахуванням обставин викладених у відзиві просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі..

Свідок ОСОБА_3 будучи допитаним в судовому засіданні суду пояснив, що 06.02.2021 року до нього в гості завітав його знайомий ОСОБА_1 . Після гостювання ОСОБА_4 попросив його відвезти додому, на що він погодився. По дорозі транспортний засіб, яким він керував був зупинений патрульною поліцією. До автомобіля підійшли працівники поліції ОСОБА_1 знаходився на пасажирському сидінні, а він за кермом. Працівники поліції сказали, що він може бути вільним, а відносно ОСОБА_1 почали складати протокол. В свою чергу ОСОБА_1 та він особисто неодноразово їм пояснювали, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 . Однак працівники поліції на це не звертали уваги, а почали складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 лютого 2021 року поліцейським СРПП Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Волошенюком А.М.,була винесена постанова серії ДП 18 № 412759 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із тим, що в с. Юрківці по вул.. Головній, водій керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 та із наближенням до транспортного засобу, який рухався на зустріч із відстаню 250 метрів, не переключив дальнє світло фар на ближнє, чим порушив пункт 19.2 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1 ч.1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" вказано, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак до суду належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було.

Судом встановлено, що відповідачем не зібрано та не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту скоєння правопорушення та правомірності своїх дій.

Фактично матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови.

Відеозапис, який надано суду та наявний у матеріалах справи, суд визнає неналежним доказом, з огляду на наступне.

Згідно п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

На відеозаписі, наявному в матеріалах справи, частково відображені події складання протоколу про адміністративне правопорушення, однак з двох фрагментів наявних відеозаписів неможливо встановити, чи дотримані працівниками поліції вимоги законодавства щодо процедури складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 . Крім того з даних фрагментів, вбачається що ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак в свою чергу останній зазначав, що транспортним засобом не керував. Докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 не містять також і відеозаписи та спростовуються показами свідка ОСОБА_3 .

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - поліцейським патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) та у справі № 686/11314/17 (К/9901/15541/18) від 15 березня 2019 року.

В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття.

Грубе порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності на думку суду є підставою для скасування спірної постанови.

Підсумовуючи викладене, суд ще раз відзначає, що здійснюючи судовий контроль щодо правомірності дій працівників поліції, суд має досліджувати належні та допустимі докази вчинення правопорушення. А належними та допустимими доказами є такі, що містяться у матеріалах адміністративної справи, та зібрані до моменту її розгляду працівником поліції.

Проте, факт правопорушення не було підтверджено належними та допустимими доказами, до моменту винесення спірної постанови.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність доказів вини позивача, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю з вищенаведених підстав, що відповідає повноваженням суду передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України та положенням п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 2400 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано: витяг з договору від 12 лютого 2021 року № 18/21 про надання юридичної (правничої) допомоги, ордер на надання правничої допомоги від 16.02.2021 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи від 16.02.2021 року, за яким позивачу надано юридичні послуги на загальну суму 2400 грн., та квитанції від 16.02.2021 року № 0.0..1. про сплату відповідних коштів.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, суд керуючись ст.ст. 242-246, 250, 286 КАС України, -

УХВАЛИЛА :

Адмінстративний позов задовольнити .

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 412759 від 06.02.2021 року, винесену поліцейського СРПП Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Волошенюк Андрієм Миколайовичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати розмірі 454 грн. витрат по сплаті судового збору та 2400 (дві тисячі чотириста ) грн. витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 31.03.2021 року.

Суддя: Сірик І.