Справа № 280/8788/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2021 року Справа № 280/8788/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Чуміліної Юлії Євгенівни (вул. Щаслива, 110/13, м. Кам`янка-Дніпровська, Запорізька область, 71304), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Чуміліної Юлії Євгенівни, до Кам`янсько-Дніпровського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд: визнати дії Кам`янсько-Дніпровського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, які виявились у порушенні конституційних прав позивача на належне соціальне забезпечення, а саме не призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 8 років, як особі, яка працювала у зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів, а саме 15 днів у червні 1987 року неправомірними, а відмову у листі №4929-4761/П-02/0800/20 від 09.06.2020 незаконною; зобов`язати Кам`янсько-Дніпровський відділ обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 8 років, як особі, яка працювала у зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів, а саме з 01.06.1987 по 15.06.1987 15 днів.

Крім того, просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Підставою для звернення до суду із цим позовом зазначено факт відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 8 років, як особі, яка працювала у зоні відчуження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона працювала у 1987 році у зоні відчуження 15 календарних днів, а саме - з 01.06.1987 по 15.06.1987. В зв`язку з чим, має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 8 років, відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте Кам`янсько-Дніпровський відділ обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області безпідставно та необґрунтовано відмовив їй у призначенні пенсії, що зумовило її звернення до суду з даним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 07.12.2020 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

18.12.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання на усунення недоліків позову, до якого додана уточнена позовна заява. В уточненій позовній заяві позивачем в якості відповідача визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області). Позовні вимоги залишилися без змін.

Ухвалою від 21.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/8788/20, судове засідання призначено на 14.01.2021 без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву. Також витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів пенсійної справи позивача.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив, в якому зазначив, що до заяви про призначення пенсії за віком повинні додаватися, окрім іншого, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або довідка архівної установи, в якій зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вищезазначених документів позивачем надано не було. Згідно наданих ОСОБА_1 розрахунків заробітної плати та виписки з наказу позивач працювала в селищі Зелений Мис. Вказаний населений пункт не відноситься до зони відчуження. Таким чином, за відсутності посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та будь-яких інших доказів які б підтверджували факт роботи ОСОБА_1 у зоні відчуження в 1987 році, підстави для призначення пенсії за ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були відсутні. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 11.05.1987 по 30.09.1987 позивач працювала у Відділі робітничого постачання Запорізької АЕС (ОРС УС Запорізької АЕС) буфетником 3 розряду їдальні №11 на визначений строк, що підтверджується трудовою книжкою від 31.07.1986 серії НОМЕР_1 (а.с. 8-10).

Наказом ВРП УС Запорізької АЕС №260 від 29.05.1987, позивача з 30.05.1987 було командировано до ВРП Чорнобильської АЕС строком на два тижні для надання допомоги в організації харчування (а.с. 11).

Відповідно до посвідчення про відрядження №252 від 26.05.1987 позивача було відряджено до ВРП Чорнобильської АЕС строком на 15 днів, а саме - з 30.05.1987 по 13.06.1987 (а.с. 12). Зазначений факт підтверджується також копією авансового звіту (а.с. 13).

Відповідно виписки з наказу від 01.06.1987 позивача було зараховано на вахту з 01.06.1987 по 15.06.1987 у відділення ВРП УС ЧАЕС в с. Зелений Мис в їдальню №1 «Мрія». (а.с. 14). Вказане також підтверджується завданням по відрядженню та звітом про виконання завдання (а.с. 13).

Як зазначила ОСОБА_1 у позовній заяві, 22 травня 2020 року вона звернулась до Кам`янсько - Дніпровського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення ій пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 8 років, як особі, яка працювала на територіях радіоактивного забруднення на Чорнобильській АЕС у 1987 році.

Листом №4929-4761/П-02/0800/20 від 09.06.2020 відповідачем було відмовлено у задоволенні заяви та призначенні пенсії за віком (а.с. 7).

Не погодившись з діями та відмовою відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до Преамбули Закону Української РСР «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28 лютого 1991 року, зі змінами та доповненнями (далі Закон №796-XII) цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Частиною 3 статі 55 Закону №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій особам, які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, - які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів пенсійний вік зменшується на 8 (вісім) років.

Статтею 10 Закону №796-XII визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 65 Закону №796-XII, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно ст. 15 Закону №796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Для вирішення питання щодо права на зменшення пенсійного віку відповідно до Закону №796-XII, згідно підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджений постановою Правління ПФУ 25.11.2005 №22-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 №1566/11846 (із змінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем до заяви про призначення пенсії за віком не додано: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або довідку архівної установи.

Також позивачем не заперечується той факт, що вищезазначені документи у нього відсутні.

Суд зазначає, що вказані документи є обов`язковими для вирішення питання щодо призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону №796-XII.

Також, постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення (в тому числі розділ 1 додатку №1 «Зона відчуження»).

Згідно наданих розрахунків заробітної плати та виписки з наказу ОСОБА_2 (після одруження ОСОБА_1 ) працювала в селищі Зелений Мис (яке до 1986 року та після 1989 року мало назву Страхолісся) Іванківського району Київської області.

Згідно вищезазначеної постанови селище Зелений Мис/село Страхолісся не відноситься до зони відчуження.

Згідно розділу 3 додатку №1 цієї постанови село Страхолісся відноситься до «Зони гарантованого добровільного відселення».

Таким чином, за відсутності посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та будь-яких інших доказів які б підтверджували факт роботи позивача у зоні відчуження в 1987 році підстави для призначення пенсії за ст. 55 Закону №796-XII були відсутні.

Щодо інших тверджень позивача то слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи позивача висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доказів на спростування вищевикладених обставин позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Часиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, підстави для присудження понесених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м.Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 31 березня 2021 року.

Суддя Р.В. Кисіль