Справа № 420/9640/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9640/20
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року (суддя Свида Л.І., м. Одеса, повний текст рішення складений 04.12.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ВМКЦ ПР, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за 41 повний календарний рік служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 3516,30 грн. та індексації грошового забезпечення в розмірі 1027,99 грн. та зобов`язати провести перерахунок та виплату такої допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ВМКЦ ПР щодо не проведення перерахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені за 41 повний календарний рік служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням при цьому до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 3516,30 грн. та індексації грошового забезпечення в розмірі 1027,99 грн. Зобов`язано ВМКЦ ПР провести перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені за 41 повний календарний рік служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням при цьому до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 3516,30 грн. та індексації грошового забезпечення в розмірі 1027,99 грн. (з урахуванням раніше виплаченої суми).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ВМКЦ ПР подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

В апеляційній скарзі ВМКЦ ПР посилається на те, що місячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою №889, згідно Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 року №550, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога, передбачена статтею 15 Закону №2011-XII. В обґрунтованість такого висновку апелянт посилається на аналогічний підхід до застосування норм права Верховним судом України, висловлений у постановах від 15 жовтня 2013 року (справа №21-368а13), від 04 листопада 2014 року (справа №21-473а 14), від 03 березня 2015 року (справа №21-32а15), від 19 травня 2015 року (справа №21-466а 15), від 01 березня 2018 року (справа №761/17387/17), від 19 червня 2018 року (справа №825/1138/17), від 18.07.2018 року (справа №826/5785/16). Окрім того, апелянт стверджує, що індексація не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а є додатковою виплатою (підвищення грошового забезпечення), яке настає при певних умовах та не має систематичного (постійного) характеру виплат, залежить від зовнішніх чинників, зокрема від макроекономічних показників держави. Також, апелянт зауважив, що суд першої інстанції не перевіряв розмір вказаних позивачем сум, при тому, що функція нарахування спірної суми належить до компетенції відповідача.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з наказу Міністра оборони України (по стройовій частині) від 22.10.2015 року №635, полковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника ВМКЦ ПР, звільнено наказом оборони України (по особовому складу) від 27.08.2015 року № 636 у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий зв`язок і військову службу», з 22 жовтня 2015 року виключено зі списків особового складу центру та всіх видів забезпечення. Вислуга у Збройних Силах становить: календарна - 39 років 02 місяці 02 дні (а.с. 8).

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 отримав статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 14).

Відповідно до архівної довідки Одеського територіального архівного відділу галузевого державного архіву Міністерства оборони України, у період з січня по жовтень 2015 року ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась у складі грошового забезпечення додаткова грошова винагорода та індексація (а.с. 11).

При цьому, під час нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, до складу грошового забезпечення, з якого розраховано одноразову грошову допомогу при звільненні, не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію.

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ВМКЦ ПР із заявою про проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з включенням до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється зазначена допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення (а.с. 12).

Листом від 17.09.2020 року №4562 ВМКЦ ПР повідомило заявника, що згідно наказу МО України від 07.06.2018 року №260 індексація не відноситься ані до щомісячних основних видів грошового забезпечення, а ні до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та не включається в одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, що і стало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби. Щодо включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, суд вказав, що вона також має бути врахована.

Колегія суддів погоджується з висновками судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Також, відповідно до постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Постановою КМУ від 13.03.2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції те не спростовується доводами апеляційної скарги, позивачу у період з січня по жовтень 2015 року нараховувалась та виплачувалась у складі грошового забезпечення додаткова грошова винагорода та індексація. Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісяця до дня звільнення її з військової служби, тобто мала постійний (систематичний) характер.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта щодо підстав відмови від включення додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, що ґрунтується на нормах Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 року №550, що виданий на виконання Постанови №889, колегія суддів вважає, що відповідач при застосуванні зазначеної Інструкції як спеціального нормативно-правового акту, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, не враховано пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Аналогічний підхід до трактування зазначених вище норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду від 29 грудня 2020 року по справі №240/1095/20.

У зазначеній справі касаційний суд також зауважив, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки останні 10 місяці перед звільненням на підставі Постанови №889 додаткова грошова винагорода нараховувалися і виплачувалися позивачеві щомісяця, підстави уважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

За наведеного правового регулювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №889, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині є правильним та узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26 лютого 2021 року у справі №620/3346/19.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України, оскільки до даних правовідносин потрібно застосовувати останню позицію Верховного Суду.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, з огляду на таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-XII).

Статтею 1 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ від 17.07.2003 року (далі Порядок №1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ, та Порядку №1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

При апеляційному розгляді судом враховано висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 29 квітня 2019 року у справі №240/10130/19.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим визначення судом першої інстанції конкретних розмірів щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, оскільки спір щодо їх розміру між сторонами відсутній. У даній справі предметом розгляду є лише включення додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільнення позивача з військової служби, а не їх розмір.

Виходячи з положень статті 5 КАС України судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку суд не може підміняти повноваження суб`єкта владних повноважень.

За правилами статей 315, 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином апеляційна скарга ВМКЦ ПР підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року змінити, виключивши із абзаців 1-3 резолютивної частини рішення словосполучення: «у розмірі 3516,30 грн.» та «в розмірі 1027,99 грн.».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов