Справа № 160/4846/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2021 року Справа № 160/4846/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
за участі секретаря судового засіданняДудко Ю.С.,
представника позивача представника відповідача Сігалової М.Е., Владимирової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за заявою Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області< відповідач > про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків, - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст груп», -
Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст груп», в якій просить:
В обґрунтування вимог, зазначено, що у відповідності до п. 77.4 ст. 77 п 81.1 ст. 81 ПК України на адресу ТОВ «Ферст груп» відправлено копію наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області на проведення перевірки від 16.03.2021 № 1266-П та директору ТОВ «Ферст груп» пред`явленні направлення на право проведення перевірки від 24.03.2021 № 1462, № 1463 та посвідчення посадових осіб контролюючого органу.
В порушення п. 81.1 ст. 81 ПК України директором ТОВ «Ферст груп» у допуску до проведення перевірки було відмовлено.
Ухвалою суду від 30.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №160/4846/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
31.03.2021 від представника ТОВ «Ферст груп» надійшли заперечення, згідно яких зазначено, що ТОВ «Ферст груп» вважає наказ Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області № 1266-П від 16.03.2021 «Про внесення змін до наказів ГУ ДФС від 04.01.2019 № 43-п та від 10.01.2019 № 145-П» є протиправними, та що у контролюючого органу відсутні підстави для видання вказаного наказу.
30.03.2021 ТОВ "Ферст груп" було подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області № 1266-П від 16.03.2021 «Про внесення змін до наказів ГУ ДФС від 04.01.2019 № 43-п та від 10.01.2019 № 145-П».
Представник заявника в судовому засіданні просив підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту платника податків з підстав, наведених у заяві.
Представники відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні спірної заяви з підстав зазначених у заяві.
Заслухавши пояснення представника заявника та представника суб`єкта господарювання, дослідивши та оцінивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що у відповідності до п. 77.4 ст. 77 п 81.1 ст. 81 ПК України на адресу ТОВ «Ферст груп» відправлено копію наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області на проведення перевірки від 16.03.2021 № 1266-П.
Відповідно до п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України директору ТОВ «Ферст груп» пред`явленні направлення на право проведення перевірки від 24.03.2020 № 1462, № 1463 та посвідчення посадових осіб контролюючого органу.
Директором ТОВ «Ферст груп» у допуску до проведення перевірки було відмовлено, про що останнім зазначено в направленнях № 1462 та № 1463
Причиною відмови в допуску до проведення перевірки в направленнях та в акті № 231/04-36-07-03/41701663 вказано, що ТОВ «Ферст Груп» не включено до плану графіку перевірок на 2021 рік.
Перевіряючими складено акт від 29.03.2021 № 231/04-36-07-03/41701663 «Про відмову від допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки.
Листом від 29.03.2021 рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна направлено платнику податків за податковою адресою засобами поштового зв`язку.
Для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків заявник звернувся з до суду.
Вирішуючи вказаний спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
В силу положень п. 94.1 ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Згідно положень п. 94.2 статті 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: 94.2.1. платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; 94.2.2. фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; 94.2.3. платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; 94.2.4. відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; 94.2.5. відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; 94.2.6. платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; 94.2.7. платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; 94.2.8. платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).
Тобто, арешт майна може бути застосований за наявністю хоча б однієї з визначених статтею 94 ПК України обставин.
Як свідчать матеріали адміністративної справи, позивачем як підставу для винесення рішення про застосування адміністративного арешту майна зазначено про відмову платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки.
Відповідно до п. 81.2 ст. 81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків. Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта. У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.
З приводу винесення позивачем, в результаті не допуску до проведення перевірки посадових осіб контролюючого органу, рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків та необхідності підтвердження його обґрунтованості в судовому порядку, необхідно вказати таке.
Відповідно до положень пунктів 94.4 - 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.
Статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право звернення органів доходів і зборів до суду із заявою щодо, зокрема, підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
В судовому засіданні встановлено, що 30.03.2021 ТОВ «Ферст груп»» було подано До Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області № 1266-П від 16.03.2021 «Про внесення змін до наказів ГУ ДФС від 04.01.2019 № 43-п та від 10.01.2019 № 145-п». Згідно даних автоматизованої системи документообігу суду, вказаному адміністративному позову присвоєно номер справи 160/4845/21 суддя Серьогіна О.В.).
Тобто в даному випадку, має місце заперечення платником податку законності підстав для призначення перевірки, а тому, враховуючи факт відкриття провадження по заяві в порядку ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України, заявлені контролюючим органом вимоги не можуть бути задоволені в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за заявами контролюючого органу.
Зазначена позиція підтверджується ухвалою Верховного суду від 30.11.2018 року, у справі 826/2195/16
Зміст статті 56 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку про те, що рішення контролюючого органу про визначення суми грошового зобов`язання або будь-які інші рішення такого органу можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням контролюючого органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.
Так, платник податків може заперечувати законність проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту, або наявність підстав для прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна тощо.
Відтак, оскарження наказу про проведення перевірки або рішення про застосування адміністративного арешту майна відображає незгоду платника з діями податкового органу, які слугували передумовою для внесення подання, та свідчить про наявність спірних аспектів, які потребують вирішення та не підтверджують беззаперечності застосування спеціальних заходів (адміністративного арешту майна).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскарження платником податків наказу контролюючого органу про проведення перевірки, рішення про застосування адміністративного арешту майна, безвідносно до обраного способу оскарження: в адміністративному або судовому порядку, є спором про право.
З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст груп» - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко