Справа № 260/144/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2021 рокум. Ужгород№ 260/144/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради про визнання протиправною відмову та стягнення недоотриманої разової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради про визнання протиправною відмову, оформлену листом від 22.12.2020 року № 1783/02-12 та стягнення недоотриманої разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій у розмірі 6800,00 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є учасником бойових дій, у зв`язку з чим звернувся до відповідача з вимогою провести перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, виходячи з розрахунку п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням вже виплачених сум. Однак у задоволенні такої було відмовлено з мотивів проведення виплати зазначеної допомоги у розмірі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112. Вказані дії відповідача вважає протиправними та такими, що суперечать Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та рішенню Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що дії відповідача щодо виплати позивачеві щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в сумі 1390 грн. були правомірними, а відтак позовні вимоги позивача є безпідставними.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач являється учасником бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення, виданого 03.07.2015 року (а.с. 9).

Позивачеві було виплачено відповідачем щорічну одноразову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1390,00 грн.

Вказана обставина сторонами не заперечується та не є предметом доказування.

Не погодившись із виплаченою сумою разової грошової допомоги, 18.12.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку отриманої ним щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 ріку розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

За результатами розгляду поданої заяви відповідач листом від 22.12.2020 повідомив позивача, що виплата до 05 травня разової грошової допомоги проводиться Міністерством соціальної політики шляхом перерахунку коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення. У 2020 році виплата грошової допомоги проводиться у розмірах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112 (а.с.4).

Вважаючи, що сума щорічної разової грошової допомоги до 05 травня виплачена у меншому, ніж передбачено нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" розмірі, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них регулює Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII).

При цьому, до ветеранів війни, в розумінні норм Закону №3551-XII належать також учасники бойових дій.

Так, ст. 12 Закону №3551-XII передбачені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 статтю 12 Закону №3551-XII було доповнено ч. 4 такого змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

В подальшому п. 20 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» згадану вище норму права викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.".

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 визнано неконституційними зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на момент нарахування і виплати у квітні 2020 року позивачеві одноразової грошової допомоги та на дату звернення до відповідача із заявою про перерахунок допомоги, ст. 12 Закону №3551-XII діяла у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, яка передбачала виплату допомоги до 5 травня учасникам бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, правовідносини щодо нарахування, виплати та щодо розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 врегульовані, також, пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Зокрема, Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України" доповнено пунктом 26, яким передбачено, що окремі положення ряду законів України, в тому числі й ст. 12 Закону в частині, що стосується виплати грошової допомоги до 5 травня, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На реалізацію приписів цієї законодавчої норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою передбачено, що у 2020 році районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) разову грошову допомогу до 5 травня учасникам бойових дій у сумі 1390,00 гривень.

На виконання норм вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України відповідачем і було нараховано та виплачено позивачеві в 2020 році разову грошову допомогу у розмірі 1390,00 грн.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, Конституційний Суд України у вказаному вище рішенні зазначив, що встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту.

При цьому Конституційний Суд України врахував також Рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, в якому вже було наголошено на тому, що «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони».

Таким чином, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями п. 1 ч. 2 ст. 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Конституційний Суд України вважає, що встановлення п. 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Бюджетного кодексу України та Закону, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку, що з 27.02.2020 позивач набув право на соціальне забезпечення у сумі, встановленій в ст. 12 Закону №3551-XII в редакції від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала виплату допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 29 вересня 2020 року в зразковій справі №Пз/9901/14/20.

Так, виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2020 році слід застосовувати не Постанову № 112, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини першої статті 17-1 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року по справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20).

Нормами ст. 19 Конституції України передбачений обов`язок органів державної влади, до яких також відноситься і відповідач, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість, відповідач проводячи виплату позивачеві разової грошової допомоги до 5 травня діяв всупереч норм ст. 12 Закону № 3551-XII, оскільки виплатив таку у розмірі 1390,00 грн., що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112, чим порушив право позивача на належне соціальне забезпечення.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд вважає, що разова грошова допомога учасникам бойових дій є доходом та власністю в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підпадає під захист, гарантований цією статтею.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011). Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

З огляду на вище викладене, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020, суд приходить висновку, що відповідач повинен був виплатити позивачеві щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

З огляду на встановлені протиправні дії відповідача, що проявилися у виплаті зазначеної допомоги у меншому, ніж передбачено законодавством розмірі, позовна вимога про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачеві щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум підлягає задоволенню.

Критерії законності волевиявлення суб`єкта владних повноважень викладені у приписах частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений такого суб`єкта частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що оскарженим листом йому не було відмовлено у виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, а виключно роз`яснено процедуру, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №112 від 19.02.2020. З огляду на що суд вважає, що таким не було порушено права позивача.

Крім того, як вбачається позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача недоотриману разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 6800,00 грн.

Разом з тим, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача, враховуючи норми ст. 245 КАС України, в даному випадку буде саме зобов`язання уповноважений орган провести відповідний перерахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені протиправні дії відповідача, що проявилися у виплаті зазначеної допомоги у меншому, ніж передбачено законодавством розмірі, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов з врахуванням вищенаведеного.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради (вул. Залізнична, буд. 1,м. Чоп,Закарпатська область,89502, ) про визнання протиправною відмову та стягнення недоотриманої разової грошової допомоги - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

3. Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік", з урахуванням раніше виплачених сум.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович