Справа № 640/6176/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м. Київ № 640/6176/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомКомунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва"
до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві Державної служби України з питань безпечності і харчових продуктів та захисту прав споживачів
провизнання протиправними дій, скасування акту,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві, в якому просить суд: визнати протиправними дії ГУ Держпродспоживслуби в м. Києві, здійснені шляхом проведення планового заходу стосовно КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», що відбувся з 19.02.2019 по 01.03.2019; визнати протиправним і скасувати акт перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 01.03.2019 №830-10, виданий ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві; визнати протиправним і скасувати припис про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін від 07.03.2019 №241, виданий ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2021 закрито провадження у справі в частині позовних вимог, що стосуються визнання протиправним і скасування акта перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 01.03.2019 №830-10, складеного ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві.

В обґрунтування позову позивач посилався на відсутність у відповідача станом на час проведення перевірки дотримання позивачем законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін повноважень щодо її проведення перевірки, оскільки такі повноваження були надані Держпродспоживслужбі та її територіальним органам з 30.03.2019, тобто після проведення перевірки позивача. До указаної дати відповідач мав право лише проводити перевірки з питань дотримання законодавства захисту прав споживачів;

перевищення відповідачем повноважень у частині проведення перевірки щодо дотримання позивачем вимог законодавства щодо формування, встановлення, та застосування державних регульованих цін, оскільки позивач не формує, не встановлює та не застосовує тарифи, а лише здійснює моніторинг використання виконавцями послуг коштів, отриманих за надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, за тарифами, встановленими та застосованими Київською міською радою, складання кошторисів витрат на утримання, ремонт та обслуговування житлового та нежитлового фонду, здійснення діяльності щодо розрахунку тарифів на утримання будинків і споруд та прибудинкової території в установленому порядку. Зважаючи на викладене, відповідач вправі був здійснювати перевірку лише в рамках мети та предмету діяльності Підприємства; порушення відповідачем порядку планування проведення заходів державного нагляду (контролю), визначеного Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки на одну і ту ж дату ним заплановано проведення двох планових заходів щодо позивача з різними предметами перевірки. Крім того, річний план заходів відповідача на 2019 рік не відповідає формі, затвердженій наказом Мінекономрозвитку від 07.08.2017 №1170/8; відсутність станом на час проведення перевірки затвердженої в установленому порядку Держпродспоживслужбою уніфіковано форми акта перевірки з переліком питань для перевірки суб`єктів господарювання, тому складений відповідачем за наслідками перевірки позивача акт від 01.03.2019 №830-10 без дотримання вимог законодавства щодо застосування уніфікованої форми акта не може у подальшому створювати для позивача юридичні наслідки;

- про необґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, про порушення позивачем законодавства з питань формування, встановлення та застосування державних регульованих цін при наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у зв`язку із застосуванням у період з 01.07.2017 по 20.12.2018 тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які встановлені розпорядженням виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», яке було визнане протиправним і скасоване в судовому порядку, а також у зв`язку із застосування в період з 21.12.2018 по 31.01.2019 згаданого тарифу, не встановленого рішенням органу місцевого самоврядування; необґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, про порушення позивачем у період з 01.02.2016 по 31.12.2019 вимог законодавства щодо формування тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: за послугу прибирання прибудинкової території власникам квартир, мешканцям будинків Голосіївського району м. Києва у зв`язку з включенням до складової розрахунку тарифу на послуги прибирання прибудинкової території площі, яку закріплено на праві повного господарського відання за КП «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району у м. Києві»; необґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, про порушення вимог законодавства у зв`язку неосвоєнням коштів по складовій тарифу «Поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження» за період з 01.01.2016 по 31.06.2017 по 752 житлових будинках.

Позивач стверджує, що у період з 01.01.2016 по 05.06.2017 виконував розпорядження виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 №442 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації»; у період з 06.06.2017 по 10.06.2018 - розпорядження виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» з моменту набрання ним чинності та до визнання протиправним і скасування відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили 20.12.2018 та не містить вказівки про втрату чинності цим розпорядженням з моменту його прийняття; у період з 10.06.2018, тобто дня набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №1875-ІV ціна на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, яку надає позивач не є регульованою, тому може надаватися позивачем за цінами і тарифами, які встановлюються самостійно, або на договірній основі. або тарифами.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в її задоволенні з огляду на необґрунтованість. Зокрема, зазначив про проведення перевірки позивача в межах повноважень та в порядку, визначеному законодавством, та уважає, що всі висновки про порушення ним законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін є обґрунтованими, тому виданий відповідачем припис про усунення цих порушень є правомірним і підстави для визнання його протиправним і скасування в судовому порядку відсутні.

У відповіді на відзив позивач висловив свої заперечення щодо доводів відповідача про необґрунтованість позову.

Відповідач надав суду заперечення проти відповіді на відзив, наполягаючи на відмові судом у задоволенні позову. У подальшому також відповідач надав додаткові пояснення щодо питань, які стосуються предмету спору.

Третя особа надала суду письмові пояснення стосовно предмету спору, в яких зазначила, що Всеукраїнська громадська організація «Спілка власників житла України» була позивачем у справі №826/8441/17, яка розглядалася Окружним адміністративним судом міста Києва, за наслідками розгляду якої названий суд рішенням від 06.07.2018 задовольнив позов, визнав протиправним і скасував розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668. У зв`язку з викладеними третя особа стверджує, що позивач безпідставно застосовував тарифи, встановлені цим розпорядженням. Просила відмовити у задоволенні позову.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що відповідно до пункту 1.1 статуту Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2018 №1, Підприємство є власністю територіальної громади міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада, та віднесене до сфери управління Голосіївської районної в місті Киві державної адміністрації.

Відповідно до пунктів 2.2.1, 2.2.2, 2.2.40 вказаного статуту предметом діяльності Підприємства є, поміж іншого:

- утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку;

- надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку;

- здійснення діяльності щодо розрахунку тарифів на утримання будинків і споруд та прибудинкової території в установленому порядку.

На підставі наказу ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 14.02.2019 №830 «Про проведення планового заходу (перевірки)» та направлення на перевірку від 15.02.2919 №666 посадовими особами ГУ Держпрожспоживслужби в м. Києві у період з 18.02.2019 по 01.03.2019 проведено планову перевірку позивача на предмет дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, законодавства про захист прав споживачів (з проведенням відеофіксації).

Як зазначено в преамбулі вищевказаного наказу ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 01.03.2019 №1101 «Про проведення панового заходу (перевірки)», він виданий відповідно до законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про захист прав споживачів», «Про ціни та ціноутворення» та на підставі річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів на 2019 рік.

Річний план здійснення заходів державного нагляду (контролю) Держпродспоживслужби на 2019 рік, затверджений наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 26.11.2018 №964.

Пунктом 17022 указаного річного плану передбачено здійснення з 18.02.2019 терміном 10 днів заходу державного нагляду (контролю) щодо КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на предмет дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За результатами планової перевірки позивача, проведеної у період з 18.02.2019 по 01.03.2019, відповідачем складено акт перевірки від 01.03.2019 №830-10 (далі також - акт перевірки).

Згідно з актом перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем абзацу 6 пункту 2, пунктів 7 та 18 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги»; пункту 2 частини першої статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; пункту 11 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.03.2011 №307 «Про впорядкування надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м.Києві»; частини другої статті 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», за що передбачена відповідальність пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення», частиною першою статті 165-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказане порушення полягає в тому, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 у справі №826/8441/17 визнано протиправним і скасовано розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», яким було встановлено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій Голосіївського району м. Києва.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018, яка набрала законної сили 20.12.2018, вказане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін.

Згідно з наданими під час перевірки даних на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» обліковується 841 багатоквартирний житловий будинок, загальною площею квартир 2 757 921 м2, з яких загальна площа квартир, розташованих на першому поверсі складає 260 190 м2.

У період з 01.07.2017 по 20.12.2018 підприємством застосовано тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які встановлені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668, яке визнане судом протиправним і скасоване.

У період з 21.12.2018 по 31.01.2019 застосовано тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які не встановлені рішенням органу місцевого самоврядування.

До складової розрахунку тарифу на послуги прибирання прибудинкової території включено площу, яку закріплено на праві повного господарського відання за КП «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського з питань майна району у м. Києві» на підставі наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 21.02.2002 №23 (додаток №2).

Таким чином, Підприємство в період з 01.02.2016 по 31.01.2019 порушило вимоги щодо формування тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: за послугу прибирання прибудинкової території власникам квартир, мешканцям будинків Голосіївського району м. Києва.

По складовій тарифу поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження за період з 01.01.2016 по 31.06.2017 по 752 житловим будинкам виявлено неосвоєння коштів у повному обсязі.

До акту складено додаток №1 «Розрахунок різниці тарифів плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з розпорядженнями КМДА від 30.04.2015 №442 та від 06.06.2017 №668», додаток №2 «Розрахунок зменшення приведених площ житлових будинків внаслідок передачі окремих тротуарів на баланс ШЕДів», додаток №3 «Перелік житлових будинків, по яким кошти освоєні не в повному обсязі, за складовою «Поточний ремонт» згідно з розпорядженням КМДА від 30.04.2015 №442».

Зауваження позивача до акту перевірки відповідачем взяті не були і в подальшому на підставі акту перевірки ним видано припис від 07.03.2019 №241, яким позивача зобов`язано усунути порушення, зафіксовані в акті перевірки від 01.03.2019 №830-10 та вжити заходи відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення», а саме:

1) щодо застосування в період з 01.07.2017 по 31.01.2018 тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які встановлені розпорядженням від 06.06.2017 №668, визнаного протиправним і скасованим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 у справі №826/8441/17, залишеним без змін ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018, в термін до 05.07.2019;

2) щодо вартості послуги прибирання прибудинкової території, в яку включено площу, закріплену на праві повного господарського відання за КП «Шляхо-експуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» у м.Києві на підставі наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 21.02.2002 №23 за період з 01.02.2016 по 31.02.2019 у термін до 08.04.2019;

3) щодо вартості послуги «Поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристрої будинків та елементів зовнішнього упорядження» за період з 01.01.2016 - 31.06.2017 по 752 житловим будинкам виявлено неосвоєння коштів у повному обсязі, у термін до 08.04.2019.

4) про вжиті заходи щодо виконання припису позивача зобов`язано в триденний термін з моменту його виконання повідомити ГУ Держпродспоживслужи в м. Києві.

Оцінюючи дії Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві щодо проведення планової перевірки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», що відбулася в період з 19.02.2019 по 01.03.2019, та виданий ним припис від 07.03.2019 №241, суд виходить із такого.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) (далі - державний нагляд) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду, їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно з абзацами 2 та 3 статті 1 вказаного Закону:

- державний нагляд - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

- заходами державного нагляду є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Оскільки у ході планової перевірки позивача відповідачем встановлено порушення вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню також Закону України «Про ціни і ціноутворення».

Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України «Про ціни і ціноутворення».

Відповідно до частини першої та другої статті 16 Закону України «Про ціни і ціноутворення» встановлено, що органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом. Повноваження та порядок діяльності уповноважених органів, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення, визначаються цим Законом, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами.

Статтею 17 Закону України «Про ціни і ціноутворення» передбачено, що основними функціями уповноважених органів є:

- виконання контрольно-наглядових функцій за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- здійснення державного спостереження у сфері ціноутворення;

- запобігання порушенням у сфері ціноутворення.

Приписи частин першої та сьомої статті 18 Закону України «Про ціни і ціноутворення» надають уповноваженим органам право:

- проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки, зокрема, достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- надавати, зокрема, суб`єктам господарювання, обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

До 2014 року центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами, як вбачається з Указу Президента України від 30.03.2012 №236/2012 «Питання реалізації державної політики з контролю за цінами», була Державна інспекція України з контролю за цінами.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба), реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів.

Відповідно до пункту 5 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України центральні органи влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

Права та обов`язки центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, передаються відповідним центральним органам виконавчої влади, на які цією постановою покладено функції з реалізації державної політики у відповідній сфері.

Розпорядженням від 06.04.2016 №260-р «Питання Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» функцій і повноважень Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів, Державної санітарно-епідеміологічної служби (крім функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), що припиняються, а також функцій із здійснення метрологічного нагляду, державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів; із захисту прав споживачів виробів з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння; державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва.

Відтак, права та обов`язки Державної інспекції з контролю за цінами як центрального органу виконавчої влади, що ліквідується, були передані Держпродспоживслужбі та її територіальним органам.

Пунктом 1 Положення про Держпродспоживслужбу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 (далі - Положення про Держпродспоживслужбу) в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.

Водночас відповідно до підпункту 11 пункту 4 Положення про Держпродспоживслужбу в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін:

- здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регулювання цін (тарифів);

- надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Відповідно до пункту Положення про Держпродспоживслужбу вказаний орган здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Внесення змін до Положення про Держпродспоживслужбу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2019 №254 «Про внесення змін до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів», яка набрала чинності 30.03.2019, шляхом доповнення пункту 1 та підпункту 1 пункту 3 цього Положення після слів «санітарного законодавства» словами «, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами», всупереч доводам позивача, не свідчить про надання з 30.03.2019 Держпродспоживслужбі повноважень у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за цінами, оскільки цими повноваженнями остання була наділена значно раніше, а саме з моменту її створення.

Згідно з підпунктом 11 пункту 4 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 № 209, головні управління Держпродспоживслужби як її територіальноі органі забезпечують реалізацію державної політики у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін:

- здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

Таким чином, всупереч доводам позивача, станом на час виникнення спірних правовідносин Держпродспоживслужба та її територіальні органи були наділені повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Окрім того, судом встановлено, що станом на час виникнення спірних правовідносин, Держпродспоживслужба та її територіальні органи здійснювали визначені Законом України «Про захист прав споживачів» та Положення про Держпродспоживслужбу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667, повноваження щодо захисту прав споживачів.

Оскільки позивач наявність у відповідача повноважень щодо захисту прав споживачів не заперечує, то судом не досліджуються безпосередні норми законодавства, якими йому надано ці повноваження.

Відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням норм законів України «Про ціни і ціноутворення» та «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

За змістом частини першої статті 5 вказаного Закону планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок. Плановим періодом вважається рік, який обчислюється з 1 січня по 31 грудня планового року. Плани здійснення заходів державного нагляду (контролю) на наступний плановий період повинні містити дати початку кожного планового заходу державного нагляду (контролю) та строки їх здійснення. Протягом планового періоду здійснення більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб`єкта господарювання одним і тим самим органом державного нагляду (контролю) не допускається. Річні плани здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період з урахуванням узгоджених дат початку та строків здійснення визначених у плані здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) затверджують органи державного нагляду (контролю), оприлюднюють на своїх офіційних веб-сайтах та вносять відомості до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому. Вимоги до оформлення річних та комплексного планів здійснення заходів державного нагляду (контролю), внесення змін до них та звіту щодо їх виконання визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Як встановлено судом, наказом Держпродспоживслужби від 26.11.2018 №964 затверджено річний план здійснення заходів державного нагляду (контролю) Держпродспоживслужби на 2019 рік, відповідно до пункту 1722 якого передбачено проведення планового заходу з перевірки дотримання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін з 18.02.2019 строком 10 днів.

При цьому у ході судового розгляду справи судом не встановлено, що проведення відповідачем перевірки дотримання позивачем вимог законодавства про захист прав споживачів передбачено річний план здійснення заходів державного нагляду (контролю) Держпродспоживслужби на 2019 рік.

Натомість з річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві на 2019 рік вбачається заплановане останнім проведення з 18.02.2019 протягом 10 днів двох заходів щодо позивача, а саме перевірки з дотримання ним вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних, регульованих цін (пункт 275) та перевірки з дотримання ним вимог законодавства про захист прав споживачів (пункт 319).

Оскільки про проведення вказаних планових заходів щодо позивача, які стосуються йдеться діяльності у різних сферах правового регулювання, йдеться у двох різних пунктах річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) на 2019 рік, то суд дійшов висновку, що таким чином відповідач передбачив проведення двох і окремих планових заходів, незважаючи на те, що їх проведення заплановано на один день.

Отже, приймаючи наказ від 14.02.2019 №830 про проведення 18.02.2019 щодо позивача заходу державного нагляду дотримання вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а також законодавства про захист прав споживачів ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві фактично призначило протягом одного планового періоду здійснення двох планових заходів державного нагляду (контролю) щодо позивача, що не узгоджується з приписами абзацу четвертого частини першої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якого не допускається протягом планового періоду здійснення більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб`єкта господарювання одним і тим самим органом державного нагляду (контролю) не допускається.

Водночас суду не надано доказів реалізації відповідачем указаного наказу в частині проведення планової перевірки позивача з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів, оскільки акт перевірки від 01.03.2019 №830-10 містить лише інформацію про перевірку дотримання позивачем вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

З огляду на викладене суд не бере до уваги доводи позивача про порушення відповідачем вимог абзацу четвертого частини першої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач мав право провести планову перевірку позивача у період з 18.02.2019 по 01.03.2019 на предмет дотримання ним вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За таких обставин доводи позивача про протиправність дій ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві щодо проведення планового заходу стосовно КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», що відбувся з 19.02.2019 по 01.03.2019 є необґрунтованими, тому його вимога про визнання таких дій протиправними не підлягає задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем допущено посадових осіб відповідача до проведення згаданої перевірки, тоді як у разі, якщо суб`єкт господарювання уважає порушеним порядок призначення та проведення перевірки щодо нього, то він має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення заходу контролю відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Позови спрямовані на оскарження рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі у задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав позивачів, оскільки після проведення перевірки права позивачів порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тим самим втратив своє право на оскарження дій контролюючого органу щодо проведення такої перевірки, визнання протиправними яких не може призвести до відновлення порушених прав позивача, оскільки права останнього можуть бути порушені лише наслідками проведення такої перевірки.

Аналогічна правова позиція щодо наслідків допуску контролюючого органу до перевірки викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №826/1205/16.

Суд критично сприймає доводи позивача стосовно того, шо відповідач вправі здійснювати перевірку позивача лише в рамках мети та предмету діяльності Підприємства, оскільки такі доводи не гуртуються на приписах законодавства, а реалізація відповідачем наданих йому контролюючих функцій не залежить від мети та предмету діяльності суб`єктів господарювання, діяльність яких перевіряється ним у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Також не заслуговують на увагу суду доводи позивача про невідповідність річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві на 2019 рік формі такого плану, затвердженій наказом Мінекономрозвитку від 07.08.2017 №1170/8 «Про затвердження Вимог до оформлення річних та комплексного планів здійснення заходів державного нагляду (контролю), унесення змін до них та звіту щодо їх виконання», оскільки позивач не вказав у чому саме полягає така невідповідність, а судом такої невідповідності не встановлено.

Також не заслуговують на увагу суду доводи позивача про складення акта перевірки за відсутності станом на час проведення його перевірки уніфікованої форми акта перевірки, розробленої, затвердженої та опублікованої у встановленому порядку Держпродспоживслужбою. Наведене обґрунтовується таким.

Згідно з частиною п`ятнадцятою статті 4 Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при здійсненні заходів державного нагляду посадові особи органів державного нагляду зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Абзацом 1 частини другої статті 5 вказаного Закону визначено , що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, розробляє Методику розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду, та Методику розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 342 (далі - постанова КМУ № 342) затверджено Методику розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (далі - Методика).

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом 5 робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством (абзац 8 частини другої статті 5 Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»).

Згідно з пунктом 1 Методики, вона встановлює єдиний підхід до розроблення органами державного нагляду уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду.

Уніфікована форма акта перевірки розробляється органом державного нагляду та оприлюднюється на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня її затвердження (абзац 1 пункту 2 Методики).

Відповідач стверджує, що уніфікована форма акта перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін затверджена наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 14.08.2013 № 965 (далі також - наказ № 965).

При порівняльному аналізі змісту та розташування реквізитів акта перевірки, складеного за результатами перевірки позивача та уніфікованої форми акта перевірки, затвердженої наказом № 965 встановлено, що вони є ідентичними.

Інші доводи позивача про протиправність проведення відповідачем його перевірки, а також доводи про порушення процедури проведення такої перевірки у позовній заяві відсутні.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог законодавства, зафіксованих у вищевказаному акті перевірки, усунення яких він вимагав в оскаржуваному приписі, то, як вбачається зі змісту цього припису такі порушення полягають в тому, що позивач:

1) у період з 01.07.2017 по 31.01.2019 застосовував тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлені розпорядженням від 06.06.2017 №668, яке визнане протиправним і скасоване рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 у справі №826/8441/17, залишеним без змін ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018;

2) у період з 01.02.2016 по 31.02.2019 до вартості послуг з прибирання прибудинкової території включив площу, закріплену на праві повного господарського відання за КП «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району у м. Києві» на підставі наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 21.02.2002 №23;

3) у період з 01.01.2016 по 31.06.2017 не освоїв у повному обсязі кошти по 752 житловим будинкам, отримані за послугою «Поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристрої будинків та елементів зовнішнього упорядження».

Оцінюючи твердження такі висновки відповідача, суд звертає увагу на наступне.

Щодо застосування в період з 01.07.2017 по 31.01.2019 тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановленого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668, яке в подальшому визнане протиправним і скасовано рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 у справі № 826/8441/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018, тобто, набрало законної сили 20.12.2018.

Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875- VІ:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно з приписами цього Закону послуга з утримання будинків надається відповідно до тарифу, встановленого рішенням органу місцевого самоврядування.

Пунктом 1 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» встановлено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються підприємствами, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, що додаються.

Указане розпорядження набрало чинності після оприлюднення в газеті Хрещатик № 62 (4975) від 14.06.2017.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 5.2.1 Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського районі м. Києва» до обов`язків позивача віднесено виконання рішень власника, розпорядження Київського міського голови, виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

З огляду на викладене виконання розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668 було обов`язковим для виконання позивачем.

Позивач не заперечував, що з 01.07.2017 здійснював розрахунки вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, застосовуючи тарифи, затверджені вищевказаним розпорядженням.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 у справі №826/8441/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018, що набрало законної сили 20.12.2018, визнано протиправним і скасовано розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668. Оскільки резолютивна частина згаданого рішення Окружного адміністративного суду міста Києва не містить дати, з якої суд визнав протиправним і скасував вищевказане розпорядження Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), то за загальним правилом це розпорядження визнане протиправним і скасованим з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто з 20.12.2018. Отже з 20.12.2018 це розпорядження не підлягає застосуванню позивачем.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в період з 01.07.2017 по 20.12.2018 позивач правомірно застосовував розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668 при розрахунку вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тому висновки відповідача про порушення позивачем законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін є необґрунтованим. Отже, вимога відповідача в оскаржуваному приписі про усунення позивачем вищевказаного порушення є необґрунтованою, тому в частині цієї вимоги згаданий припис є протиправним і підлягає скасуванню судом.

Наразі доцільно зауважити, що постановою від 12.06.2019 Верховний Суд частково задовольнив касаційну скаргу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі №826/8441/17, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. Станом на час вирішення даного судового спору рішення суду, прийняте за результатами нового розгляду справи №826/8441/17, відсутнє.

Зазначена обставина додатково спростовує доводи відповідача про те, що позивач у період з 01.07.2017 по 20.12.2018 застосовував тарифи, встановлені протиправним розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668, яке визнане судом протиправним і скасоване.

Щодо застосування позивачем в період з 21.12.2018 по 31.01.2019 тарифу, невстановленого відповідним рішенням органу місцевого самоврядування. При цьому суд звертає увагу, що в оскаржуваному приписі відповідач зазначив про безпідставне застосування позивачем упродовж усього періоду з 01.07.2017 по 31.01.2019 тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668, тоді як в акті перевірки вказано що у період з 21.12.2018 по 31.01.2019 позивач застосовував тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які не було встановлено відповідним рішенням органу місцевого самоврядування.

10.12.2017 набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII.

Стаття 1 цього Закону не містить такого поняття як послуга з утримання будинків і прибудинкових територій та передбачає надання такого виду послуг як послуга з управління багатоквартирним будинком, яку визначає як результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Аналіз змісту попередньої та поточної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дає підстави суду стверджувати, що послуги з утримання будинків надаються за тарифом затвердженим/встановленим органом місцевого самоврядування, а послуги з управління будинком - за вартістю (домовленістю) із співвласником.

Порядок укладання договору з управління будинком визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Зокрема, стаття 10 цього Закону право прийняття відповідних рішень надає зборам співвласників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.

Водночас пунктом 31 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ визначено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, - зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом.

Відтак, до визначення зборами співвласників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку розміру витрат на управління будинком, зберігають чинність на колишніх умовах договори з утримання будинків за тарифом, встановленим/затвердженим для них органом місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що позивач надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживачам на підставі договорів (далі - Договір), укладених на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і спору та прибудинкових територій». Указаний типовий договір опублікований в газеті Київської міської ради №99 (4695) від 14.07.2015.

За відсутності будь-яких заперечень споживачів згаданих послуг щодо їх отримання та здійснення ними оплати за ці послуги згідно з отриманими квитанціями, є підтвердженням ними згоди щодо отримання таких послуги на умовах за ціною, яка існувала на день набрання чинності «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ, тобто 10.12.2017.

Відповідно до пункту 2.1 Договору його предметом є забезпечення виконавцем надання послуг у житловому будинку (гуртожитку) №___по вул.____у місті Києві, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Сторонами у справі не заперечувалася та обставина, що в період з 01.07.2017 по 20.12.2018 (дата набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2018 у справі №826/844/17), а, відтак, і після набрання 10.12.2017 чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ до 20.12.2018 позивачем застосовувались тарифи, встановлені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668, і ці тарифи, як встановив суд вище, застосовувалися правомірно.

Разом з тим суд не погоджується з доводами позивача про те, що скасування судом розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668 не вплинуло на права та обов`язки сторін за укладеними з споживачами договорами на утримання будинків та прибудинкових територій і не зумовило підстави для зміни ціни договору.

Наведене обґрунтовується наступним.

Пунктом 3 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668 визнано таким, що втратило чинність, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 №442 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)».

У зв`язку із визнанням протиправним і скасуванням рішенням суду розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668, з дня набрання цим рішенням суду законної сили 20.12.2018, фактично поновлена дія розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 №442 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», втрата чинності якого теж скасована.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) розпорядження органу самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг (додаток №1).

Згідно з пунктом 2.3 Договору розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить _____ грн. Відповідно до затвердженого (погодженого) розпорядженням органу самоврядування тарифу.

Зважаючи на викладені вище обставини та відповідно до наведених умов Договору, суд дійшов висновку, що в період з 21.12.2018 по 31.02.2019 позивач повинен був застосовувати тарифи, розміри яких затверджені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 №442 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», чинність якого відновлено.

Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 01.07.2013 у справі №6-6цс13, відповідно до якого не ґрунтується на законі висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості зі споживача житлово-комунальних послуг лише з тих підстав, що постановою суду визнано неправомірним рішення виконавчого комітету міської ради про зміну тарифів. У такому разі слід було виходити з тарифів, які були чинними до тарифів, визнаних недійсними, або затверджені на виконання постанови суду.

Як вбачається зі змісту акта перевірки та оскаржуваного припису, в них міститься лише висновок про застосування позивачем в період з 21.12.2018 по 31.01.2019 тарифів, які невстановлені рішенням органу місцевого самоврядування. Водночас акт перевірки не місить інформації про те, на підставі чого відповідач дійшов такого висновку, які документи ним аналізувалися в ході перевірки, та в якому саме розмірі у цей період застосовувалися позивачем відповідні тарифи, що позбавило суд можливості оцінити цей висновок у повному обсязі та перевірити застосовані позивачем в указаний період тарифи на відповідність тарифам, затвердженим розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 №442.

Таким чином, необґрунтованим є висновок відповідача про порушення позивачем законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін у зв`язку із застосуванням в період з 21.12.2018 по 31.01.2019 тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які невстановлені рішенням органу місцевого самоврядування. Відтак, вимога відповідача в оскаржуваному приписі про усунення позивачем вищевказаного порушення є необґрунтованою, тому в частині цієї вимоги згаданий припис є протиправним і підлягає скасуванню судом.

Щодо формування позивачем з 01.02.2016 по 31.02.2019 тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом врахування площ, які йому не належать, оскільки на праві повного господарського відання закріплені за КП «Шляхо-експлуатаційним управлінням по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району у м. Києві» на підставі наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 21.02.2002 №23.

Додатком до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» до Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій віднесено також прибирання прибудинкової території.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному приміщенні.

З акту перевірки вбачається, що відповідачем встановлено, що до складової розрахунку тарифу на послуги прибирання прибудинкової території включено площу, яку закріплено на праві повного господарського відання за КП «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району у м. Києві» на підставі наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 21.02.2002 №23. Таким чином, Підприємство в період з 01.02.2016 по 31.01.2019 порушило вимоги щодо формування тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: за послугу прибирання прибудинкової території власникам квартир, мешканцям будинків Голосіївського району м. Києва.

Судом встановлено, що наказом Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 21.02.2002 №23 «Про закріплення основних фондів комунальної власності територіальної громади міста Києва» за КП «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» закріплено на праві повного господарського володіння основні фонди згідно з додатком №1, в якому вказані шляхи та тротуари, мости та шляхопроводи, підземні пішохідні переходи, громадські туалети, із зазначенням їхніх площ та площі.

Згідно з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, у ході перевірки була розрахована площа тротуарів по конкретних вулицях, які обслуговуються відповідачем як прибудинкова територія, яка співпала з площею, зазначеною у вищевказаному наказі Головного управління комунальної власності Київської міської державної адміністрації, і ці розрахунки відображені в додатку №2 до акту перевірки «Розрахунок зменшення приведених площ житлових будинків внаслідок передачі окремих тротуарів на баланс ШЕДів». Як стверджує відповідач, ці території утримуються та обслуговуються за рахунок місцевого бюджету і є власністю місцевої громади, а не мешканців житлових будинків. Крім того, такі території включені позивачем до тарифу у 370 з 832 житлових будинків Голосіївського району (площа 149228,97 м2 з 606533 м2), що підтверджується схемами «Прибиральних територій» будинків, на підставі яких проводилися розрахунки. По одній із складових тарифу застосовувалися близько по 123 будинках невірні коефіцієнти на прибирання дворового асфальтового покриття, а саме коефіцієнт 1,0 замість 0,6 (наказ Мінрегіонрозвитку від 25.12.2013 №603). Як наслідок, як уважає відповідач, мешканці 370 житлових будинків Голосіївського району безпідставно оплачували прибирання території, як закріплена за КП «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району».

У свою чергу позивач стверджував, що застосовує тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням затверджених в установленому порядку схем прибирання прибудинкових територій.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 27.05.2010 №862/4300 «Про затвердження схем прибирання прибудинкових територій» районним у місті Києві радам у місячний термін доручено затвердити схеми прибирання прибудинкових територій для подальшого застосування їх при розрахунку тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Рішенням Голосіївської районної в місті Києві ради від 27.05.2010 №38/17 «Про затвердження план-схем прибирання прибудинкової території будинків комунальної власності району» затверджені схеми прибирання прибудинкової території будинків комунальної власності району.

Також судом встановлено, що у подальшому такі схеми затверджено розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.07.2011 №576 «Про затвердження схем прибирання прибудинкових територій будинків комунальної власності».

Таким чином, площі прибудинкової території будинків у Голосіївському районі міста Києва визначені план-схемами прибирання прибудинкової території, затвердженими відповідно рішенням Голосіївської районної в місті Києві ради від 27.05.2010 №38/17 «Про затвердження схем прибирання прибудинкової території будинків комунальної власності району» та розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.07.2011 №576 «Про затвердження схем прибирання прибудинкових територій будинків комунальної власності».

Розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 №442 та від 06.06.2017 №668 до структури тарифу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку включені послуги з прибирання прибудинкової території.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Зважаючи на викладене, рішення Голосіївської районної в місті Києві ради від 27.05.2010 №38/17 «Про затвердження схем прибирання прибудинкової території будинків комунальної власності району» та розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.07.2011 №576 «Про затвердження схем прибирання прибудинкових територій будинків комунальної власності», якими затверджено план-схеми прибирання прибудинкової території будинків комунальної власності району» у Голосіївському районі міста Києва є обов`язковими для виконання позивачем, тому він зобов`язаний у своїй діяльності враховувати площу прибудинкової території, визначену указаними план-схемами, затвердженими вищевказаними організаційно-розпорядчими актами районної в місті ради та її виконавчого комітету.

З огляду на це, доводи відповідача про те, що позивач безпідставно враховує частину площі, визначеної згаданими вище план-схемами, яка на праві повного господарського відання закріплена за КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району», є необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Відповідно до частин першої-другої статті 73 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім того, відповідач не надав суду жодного доказу, на підтвердження свого висновку щодо формування позивачем у період з 01.02.2016 по 31.02.2019 тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом врахування площ, які йому не належать та які на праві повного господарського відання закріплені за КП «Шляхо-експлуатаційним управлінням по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району у м. Києві» на підставі наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 21.02.2002 №23. Так, зокрема, відповідачем не надано суду схеми територій, які закріплені за КП «Шляхо-експлуатаційним управлінням по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району у м. Києві», що унеможливлює перевірку судом врахування позивачем площ, закріплених за названим підприємством.

Зважаючи на викладене, суд уважає необґрунтованим висновок відповідача про порушення позивачем законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін у зв`язку із формуванням позивачем з 01.03.2016 по 28.02.2019 тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом врахування площ, які йому не належать, тому необґрунтованою є вимога відповідача в оскаржуваному приписі про усунення позивачем вищевказаного порушення, що є підставою для визнання цього припису в указаній частині протиправним і скасування судом.

Щодо неосвоєння позивачем у період з 01.01.2016 по 31.06.2017 у повному обсязі коштів по 752 житлових будинках, отриманих за послугою «Поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристрої будинків та елементів зовнішнього упорядження».

На підтвердження такого висновку відповідач склав додаток №3 «Перелік житлових будинків, по яким кошти освоєні не в повному обсязі, за складовою «Поточний ремонт» згідно з розпорядженням КМДА від 30.04.2015 №442» до акту перевірки, відповідно до якого сума неосвоєних коштів складає 6 578 465,03 грн. Відповідач визначив розмір неосвоєних позивачем коштів як різницю між нарахованою ним сумою по складовій тарифу «Поточний ремонт» за період та здійсненими витратами на проведення поточного ремонту за цей період.

Учасниками справи не заперечувалася та обставина, що до структури тарифу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку включені послуги з поточного ремонту.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4.4 вищевказаного Договору виконавець, тобто позивач, взяв на себе зобов`язання утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлений законодавством строк.

Пунктом 1.2 Примірного переліку, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 №150 (далі - Перелік №150), передбачено роботи, які входять до поточного ремонту, які по суті є дрібними та частково ремонтними роботами, які повинні своєчасно проводитися, з метою забезпечення ефективної експлуатації будівлі.

Відповідно до пункту 2.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 (далі - Правила №76), поточний ремонт - комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Поточний ремонт повинен проводитись з періодичністю, яка забезпечує ефективну експлуатацію будівлі з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту, реконструкції) до моменту постановки на черговий ремонт або реконструкцію.

Відповідно до пунктів 2.4.3 та 2.4.4 Правил №76:

- періодичність проведення поточного ремонту за кожним видом будинків, враховуючи їх технічний стан та місцеві умови, визначається власником жилого будинку;

- перелік ремонтних робіт на кожен будинок, включений до річного плану поточного ремонту, розробляється виконавцем послуг або власником.

Основними умовами надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, визначеними розпорядженням виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.03.2011 № 307, передбачено, що виконавці послуг зобов`язані забезпечити ведення обліку доходів і витрат по кожному будинку окремо. Кошториси витрат складаються виконавцями послуг на рік окремо по кожному будинку та затверджуються власником будинку або уповноваженою ним особою» (пункт 3); щорічне, протягом першого кварталу, наступного за звітним роком, здійснення перерахунків розміру тарифу на послуги для кожного будинку, виходячи з фактично понесених на протязі звітного року витрат для відповідного будинку в межах структури, періодичності та строків надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених цим розпорядженням, до повного їх відшкодування (пункт 8.2); щорічне надання районним у м. Києві державним адміністраціям інформації про роботи з поточного ремонту житлових будинків, що плануються виконуватись у наступному році та враховані при розрахунку тарифів на послуги відповідного будинку. Переліки робіт по поточному ремонту житлових будинків формуються пооб`єктно на підставі загальних оглядів, звернень мешканців, при включенні робіт по поточному ремонту в розрахунок тарифів на послуги та підлягають затвердженню власниками будинків або уповноваженими ними особами (пункт .8.3).

Відповідно до пункту 8.5 цих Умов, виконавці окремо обліковують кошти, які надходитимуть від населення у складі плати за послуги по складовій «Поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження (далі - поточний ремонт)» та використовують кошти, які надходитимуть від споживачів у складі плати за послуги по складовій «Поточний ремонт» виключно на поточний ремонт того житлового будинку, від мешканців якого надійшли вказані кошти.

Ураховуючи викладені приписи законодавства, суд дійшов висновку, що визначення розміру неосвоєних коштів на поточний ремонт залежить, зокрема, від:

- періодичності проведення цього виду ремонту за кожним видом будинків з урахуванням їхнього технічного стану та місцевих умов, визначеного власником;

- включення відповідного виду ремонтних робіт на кожен будинок до річного плану поточного ремонту, що розробляється виконавцем послуг або власником.

Однак, стверджуючи про неосвоєння позивачем коштів на поточний ремонт за період з 01.01.2016 по 31.06.2017, відповідач ні в акті перевірки, ні в додатку №3 до цього акта не вказав, яку періодичність проведення поточного ремонту ним взято до уваги при визначенні розміру неосвоєних позивачем коштів на поточний ремонт.

Крім того, зважаючи на те, що поточний ремонт повинен здійснюватися відповідно до річного плану, складеного в установленому порядку, суд уважає, що результати перевірки освоєння позивачем коштів на поточний ремонт до завершення реалізації річного плану не можуть бути об`єктивними, оскільки відповідач свій висновок про неосвоєння позивачем коштів склав за півторарічний період.

З огляду на це суд уважає, що висновок відповідача про неосвоєння позивачем у повному обсязі коштів на проведення поточного будинку за період з 01.01.2016 по 31.06.2017, тобто до закінчення річного звітного періоду, не може вважитися правильним.

Водночас, судом встановлено, що відповідно до пункту 34 Порядку утримування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», виконавці під час виконання робіт можуть у разі потреби здійснювати перерозподіл витрат у структурі тарифів на послуги без зміни загального обсягу таких витрат та з урахуванням фактичної вартості наданих послуг у межах встановлених тарифів.

За наведених обставин суд бере до уваги доводи позивача про наявність у нього права на перерозподіл у разі необхідності витрат, передбачених в структурі тарифів на проведення поточного ремонту, за спрямувати їх на інші першочергові цілі.

Як стверджує позивач у позовній заяві, реалізуючи таке право, він здійснював перерозподіл витрат у структурі тарифів, спрямовуючи необхідні кошти на першочергові виплати заробітної плати, сплату податків, оплату за електроенергії для роботи ліфтів, освітлення сходових клітин.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зазначені доводи позивача в процесі його планової перевірки відповідачем не враховані, а в ході судового розгляду справи - не спростовані.

Таким чином, висновок відповідача про неосвоєння позивачем у повному обсязі коштів по складовій тарифу «Поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв» за період з 01.01.2016-31.06.2017 по 752 житлових будинках є необґрунтованим, тому необґрунтованою є вимога відповідача в оскаржуваному приписі про усунення позивачем цього порушення, що є підставою для визнання цього припису в указаній частині протиправним і скасування судом.

Отже, оскаржуваний припис в цілому є необґрунтованим, що зумовлює необхідність визнання його протиправним та скасування у повному обсязі.

У свою чергу відповідачем не подано суду достатньо доказів на підтвердження правомірності винесеного ним оскаржуваного припису.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, тому підлягають до часткового задоволення судом, а саме в частині, що стосується визнання протиправним і скасування згаданого припису.

Як заначено вище, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення планового заходу стосовно КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», що відбувся з 19.02.2019 по 01.03.2019, є необґрунтованими та задоволенню судом не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з адміністративним позовом, у якому зазначено три позовні вимоги, позивач сплатив судовий збір у розмірі 19 210,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.05.2019 №54.

Ураховуючи викладене, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору, підлягають до часткового задоволення судом, а саме в розмірі 1 921,00 грн., які підлягали сплаті ним за звернення, зокрема, із позовною вимогою про визнання протиправним і скасування оскаржуваного припису.

Наразі судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у надмірному розмірі, однак, з огляду на відсутність з цього приводу будь-яких його клопотань про повернення надміру сплаченого судового збору, то у суду відсутні підстави для вирішення питання про його повернення.

Керуючись вимогами статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» (03039, м.Київ, проспект Голосіївський, 17-б, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (03151, м.Київ, вул.Волинська, 12, ) про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін від 07.03.2019 №241.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (03039, м.Київ, проспект Голосіївський, 17-б, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві судовий збір (03151, м.Київ, вул.Волинська, 12, ) у розмір 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур