Справа № 420/8920/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8920/20
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року (суддя Юхтенко Л.Р., м. Одеса, повний текст рішення складений 13.11.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності,

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до в/ч НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльнсть військової частини щодо невиплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2020 року включно із застосуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року, а в період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2020 року - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови КМУ від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2020 року включно в сумі 175412,22 грн. із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року для періоду з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та березень 2018 року за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період:

- з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року;

- за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року з урахуванням березня 2018 року як базового місяця.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за вказані періоди з урахуванням визначених судом базових місяців.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням сторони подали апеляційні скарги.

Відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на не відповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що згідно частини шостої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та роз`яснень Мінсоцполітики №10685/14-15/10 від 16.07.2015 року, №252/10/136-16 від 09.06.2016 року та №48/0/66-17 від 08.08.2017 року, проведення індексації проводиться у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Крім того, судом не було враховано, що у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 Департаментом фінансів Міністерства оборони України листом від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, роз`яснено, що індексація грошового забезпечення не нараховується до окремого роз`яснення. Окремо апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року.

ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 , в якому, посилаючись на протиправну невиплату індексації грошового забезпечення, просить апеляційну скаргу військової частини залишити без задоволення.

Позивач в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що, відмовляючи у задоволенні його позовних вимог в частині періоду з грудня 2018 року суд першої інстанції помилково не врахував приписи пункту 5 Постанови №1058 та не звернув увагу на те, що відповідачем було нараховано та виплачено індексацію у значно меншому розмірі. Також, апелянт не погодився з висновками суду першої інстанції про наявність у відповідача дискреційних повноважень щодо розрахунку індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі №815/1048/16, наполягає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Військова частина надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позов ОСОБА_1 без розгляду, оскільки апеляційна скарга позивача підписана ОСОБА_2 , якій до 27 лютого 2020 року проходив військову службу на керівних посадах фінансово-економічної служби. На переконання в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_2 порушені вимоги Закону України «Про запобігання корупції» у частині наявних законних обмежень після припинення діяльності, пов`язаних з виконанням функцій держави. У зв`язку з наявністю цих обмежень, представник позивача не має права на представництво інтересів, у тому числі і на виконання повноважень, зазначених у довіреності, посвідченої 07 серпня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі №621, стосовно представництва інтересів Миронова М.О. у судових інстанціях, підписувати, подавати судові заяви, клопотання, апеляційні скарги, тощо.

Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, відзивів на них, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2020 року №50, капітана ОСОБА_1 , старшого інженера відділу (фотограмметричної обробки даних) в/ч НОМЕР_2 , звільненого наказом начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2020 року №8 у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна - дев`ять років шість місяців двадцять сім днів, пільгова - вісім місяців дванадцять днів.

11 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою, в якій просив видати довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 року по 28.02.2020 року та надати довідку про виплату або невиплату індексації грошового забезпечення за весь період проходження військової служби, копії карток особового рахунку та витяги із наказів про вступ на службу та виключення зі списків особового складу, врахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року; провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 року по 28.02.2020 року.

Листом від 31.07.2020 року №1234 військова частина повідомила ОСОБА_1 про те, що в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у Міністерства оборони України кошти для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям були відсутні. Щодо перерахунку та доплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 28.02.2020 року повідомлено, що відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, суму індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Також, у листі зазначено, що базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року був серпень 2015 року, після прийняття постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб начальник цього та рядового складу те деяких інших осіб» у березні 2018 року став відповідно березень 2018 року.

Вважаючи, що військова частина протиправно не виплатила у повному обсязі індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2020 року включно, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

При вирішенні справи судом першої інстанції була врахована довідка про розмір нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2015 року по 28.02.2020 року, з якої вбачається, що позивачу:

за грудень 2015 року індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена;

за період з 01 січня 2016 року по 28 лютий 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась;

за грудень 2018 року по 28 лютого 2020 року індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась (а.с.24-26).

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції пославшись на наведену довідку, норми чинного законодавства та правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №825/1987/17, зазначив, що військова частина, не здійснюючи позивачу нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, допустила протиправну бездіяльність. Відновлюючи порушене право позивача суд зобов`язав в/ч НОМЕР_1 провести позивачу індексацію грошового забезпечення за зазначений період із застосуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, оскільки останнє підвищення посадового окладу військовослужбовців відбулося саме в січні 2008 року. Оскільки відповідачем не було надано доказів, що у період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року позивачу здійснювалось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, суд задовольнив позовні вимоги в цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за зазначений період з урахуванням березень 2018 року як базового місяця.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині періоду за грудень 2015 року та з грудня 2018 року по 28 лютого 2020 року суд визнав позовні вимоги в цій частині необґрунтованим, оскільки згідно довідки про розмір грошового забезпечення позивачу була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення в сумі 175412,22 грн. суд виходив з того, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-XII).

У відповідності до статті 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію Закону №1282-XII.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій статті 4 Закону №1282-XII.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №1078).

Згідно пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання військової частини на визначення березня 2015 року як базового місяця через збільшення надбавки за вислугу років, оскільки зазначене збільшення відбулося за рахунок стимулюючих виплат. Водночас, відповідно до приписів абзацу 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року та діяла до дати набрання чинності постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме до 01 березня 2018 року.

Проаналізувавши Постанову №1294 в період її дії з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року, колегія суддів вбачає незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців, що дає підстави вважати, що базовий місяць для проведення індексації за період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно, є січень 2008 року.

Наведені обставини належним чином свідчать, що військовою частиною протиправно не було нараховано позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та з порушенням Порядку №1078 не застосовано базовий місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період - січень 2008 року.

Посилання апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 на роз`яснення Мінсоцполітики №10685/0/14-15/10 від 16.07.2015 року, № 252/10/136-16 від 9.06.2016 року №48/0/66-17 від 08.08.2017 року, в яких зазначено, що проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі, колегія суддів відхиляє, оскільки роз`яснення не є нормативно-правовими актами. Адже військова частина повинна діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу, і обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у неї обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення.

Водночас, колегія суддів не може погодитися і з доводами апеляційної скарги позивача про відсутність у в/ч НОМЕР_1 у спірних правовідносинах дискреційних повноважень щодо розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки індексація грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даній правовій ситуації індексація позивачу за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року не була нарахована та виплачена позивачеві.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII, покладається саме на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Поряд з цим, колегія суддів не може погодитися та вважає помилковими висновок суду першої інстанції про задоволення позовних за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року з огляду на наступне.

Так, пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 %.

Таким чином, проведення індексації грошових доходів населення, індекс споживчих цін у березні 2018 року рівний 1 та індексація грошового забезпечення не нараховується.

Крім того, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, а тому передбачених законом підстав для індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року немає.

Тому, грошове забезпечення позивача за період з 01 березня 2018 року по 17 жовтня 2018 року індексації не підлягає. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Зазначені висновки суду також спростовують правильність самостійно розрахованої позивачем суми індексації (175412,22 грн.), яку він просив стягнути на його користь з відповідача. Зокрема, з поданого розрахунку вбачається, що позивач вважає, що у зазначений період (01.03.2018 30.11.2018) розмір індексації грошового забезпечення становить щомісячно 3745,27 грн., що є помилковим (а.с. 20, 21).

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за зазначений період підлягає скасуванню.

Водночас, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову в частині періоду за грудень 2015 року та з грудня 2018 року по 28 лютого 2020 року є правильним, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачу нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення у ці періоди.

При цьому доводи апеляційної скарги позивача про невірно виплачені суми індексації є неаргументованими, виходячи з наступного.

Так, з довідки про розмір нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2015 року по 28.02.2020 року вбачається, що позивачу у грудні 2018 році нараховано 71,08 грн. індексації грошового забезпечення.

Перевіряючи її розмір з урахуванням березня 2018 року як базового місяця, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно пункту 4 Порядку №1078, якій кореспондується з приписами статті 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Отже, грошове забезпечення позивача індексується не повністю, а тільки та його частина, що не перевищує прожитковий мінімум для працездатних громадян.

При цьому прожитковий мінімум для працездатних осіб у грудні 2018 року становив 1921 грн., коефіцієнт індексації склав 3,7 % (1,008 (квітень 2018) Ч 1 (травень 2018) Ч 1 (червень 2018) Ч 0,993 (липень 2018) Ч 1 (серпень 2018) Ч 1,019 (вересень 2018) Ч 1,017 (жовтень 2018) = 1,037 Ч 100 ? 100).

1921 Ч 3,7% = 71,08 грн., що збігається із розміром виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення за грудень 2018 року (а.с. 25).

У січні 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн., коефіцієнт індексації 3,7 % (1.008 (Квітень 2018) Ч 1 (травень 2018) Ч 1 (червень 2018) Ч 0,993 (липень 2018) Ч 1 (серпень 2018) Ч 1,019 (вересень 2018) Ч 1,017 (жовтень 2018) = 1,037 Ч 100 ? 100; 1,014 (листопад 2018) = 1,014 ? 1,030 (не перевищив поріг індексації - не застосовується)).

1921 Ч 3,7% = 71,08 грн., що збігається із розміром виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення за січні 2019 року, згідно довідки про розмір нарахованого грошового забезпечення (а.с. 26).

Колегією суддів повністю перевірено розмір виплачених у період з грудня 2018 року по 28 лютого 2020 року сум індексації грошового забезпечення позивача та порушень щодо їх розмірі встановлено не було.

За таких обставин, аргумент апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідачем було нараховано індексацію за вказаний період у меншому розмірі є безпідставним.

Також, колегія суддів критично ставиться до доводів в/ч НОМЕР_1 про те, що представник позивача не має права на представництво інтересів, оскільки його повноважень підтверджено нотаріально посвідченою довіреністю (а.с. 35), а наведені військовою частиною підстава не віднесені законом (стаття 248 ЦК України) до підстав припинення представництва за довіреністю.

Підсумовуючи усе вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

У відповідності до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційні скарги сторін підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року з урахуванням березень 2018 року як базового місяця; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року з урахуванням березня 2018 року як базового місяця.

Ухвалити в цій частині нове рішення суду, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року з урахуванням березня 2018 року як базового місяця;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року з урахуванням березня 2018 року як базового місяця.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов