Справа № 640/21004/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 09.01.2020) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Клайт" до Київської обласної державної адміністрації про визнання недійсними пунктів угод,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Клайт" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось з позовом до Київської обласної державної адміністрації, в якому просило суд:

- визнати недійсними пункти (які стосуються дострокового в односторонньому порядку розірвання договору з перевізником), а саме: 2.2.3.; 5.7.-5.9. Додаткової угоди №139) від 15.11.2018 року, до договору № 120708-15, укладеної між Київською обласною державною адміністрацією з Товариством з обмеженою відповідальністю "Клайт";

- визнати недійсними пункти (які стосуються дострокового в односторонньому порядку розірвання договору з перевізником), а саме: 2.2.3.; 5.7.-5.9. Додаткової угоди №140 від 15.11.2018 року, до договору № 120708-50, укладеної між Київською обласною державною адміністрацією з Товариством з обмеженою відповідальністю "Клайт";

- визнати недійсними пункти (які стосуються дострокового в односторонньому порядку розірвання договору з перевізником), а саме: 2.2.3.; 5.7.-5.9. Додаткової угоди №141 від 15.11.2018 року, до договору № 120708-13, укладеної між Київською обласною державною адміністрацією з Товариством з обмеженою відповідальністю "Клайт".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до даних правовідносин законодавство, що регулює укладення цивільно-правових угод, оскільки предметом розгляду є адміністративний договір.

Крім того апелянтом зазначається, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо відсутності у відповідача права на внесення відповідних змін до раніше укладених з позивачем договорів, а також на розірвання таких в односторонньому порядку, оскільки як умовами договорів укладеними з позивачем так і Порядком № 1081 передбачено умови одностороннього розірвання договору пасажирського перевезення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між товариством з обмеженою відповідальністю "Клайт" та Київською обласною державною адміністрацією було укладено Договори №120708-13 від 28.03.2013; №120708-15 від 28.03.2013 та №120708-50 від 28.03.2013 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, відповідно до умов яких Відповідач надає Позивачу право на здійснення перевезень пасажирів на відповідному приміському автобусному маршруті загального користування.

Положення вказаних договорів є аналогічними, та укладеними лише з зазначенням різних маршрутів та кількості автомобільного транспорту, яким здійснюється-перевезення пасажирів. Вказані Договори були укладені строком на 5 років.

Відповідно до абзацу 9 пункту 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.12.2008, строк дії договору (дозволу) продовжується один раз на п`ять років за рішенням організатора перевезень за наявності заяви автомобільного перевізника - переможця попереднього конкурсу, яку він подає за формою згідно з додатком 7, в якій, зокрема, зазначається інформація про підтверджене інвестування коштів на придбання більш нових та/або комфортабельних автобусів стосовно тих, які використовувались автомобільним перевізником на об`єкті конкурсу, наявності вмотивованих підстав вважати зазначеного автомобільного перевізника таким, що здійснював перевезення за цим маршрутом протягом попереднього періоду без порушення умов укладеного попереднього договору (дозволу).

Позивачем подано заяви про продовження строку дії договору (дозволу) з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за відповідними Договорами.

15.11.2018 між позивачем та відповідачем до договорів №120708-13 від 28.03.2013; №120708-15 від 28.03.2013 та №120708-50 від 28.03.2013 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування укладено Додаткові угоди №139, №140, №141, відповідно до п. 55 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081 "про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, сторони, домовились Додатковою угодою - внести зміни до Основного Договору, а саме викласти Основний договір в новій редакції.

Так, пунктом 2.2.3 вищезазначених додаткових угод від 15.11.2018 року передбачено, що організатор зобов`язаний достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір з перевізником у випадках і порядку, передбачених цим Договором та законодавством України.

При цьому, пунктом 5.7 Додаткової угоди зазначено, що організатор має право в односторонньому порядку розірвати Договір у випадках: 5.7.1. порушення перевізником умов Договору, визначених його змістом; 5.7.2. порушення умов Договору перевізником, зафіксованих актами перевірки, допущених протягом 365 днів з дати складання першого акта і не усунутих протягом встановленого строку у листі-повідомленні про усунення виявлених порушень умов Договору; 5.7.3. надходження від органів виконавчої влади письмової інформації, що документально підтверджує факт подання перевізником недостовірної інформації;5.7.4. ненадання інформації або надання її в неповному обсязі згідно з п. 2.3.4 Договору; 5.7.5. набрання законної сили рішенням суду, яким встановлено факт протиправності, визнано незаконним або скасовано рішення чи документи, які були підставою або призвели в подальшому до укладення Договору, в тому числі, але не виключно - рішення конкурсного комітету, іншого розпорядчого документа Київської обласної державної адміністрації чи управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації, а також набрання законної сили рішенням суду про визнання договору недійсним та (або) розірваним, скасованим, припиненим, неукладеним тощо; 5.7.6. закриття маршруту у випадках та порядку, передбачених законодавством України; 5.7.7. якщо Перевізник протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання Договору не розпочав перевезення пасажирів на маршруті, передбаченому п. 1.1 Договору.

Відповідно до п.5.8 у випадку не підписання перевізником додаткової угоди до договору, яка повинна бути підписана Сторонами у зв`язку зі змінами законодавства, що регулює правовідносини між перевізником та організатором, у строк передбачений п.5.1 цього Договору, Організатор має право в односторонньому порядку розірвати Договір шляхом направлення Перевізнику листа-попередження про розірвання Договору.

Вважаючи пункти (які стосуються дострокового в односторонньому порядку розірвання договору з перевізником), а саме: 2.2.3.; 5.7.-5.9. Додаткових угод №№139,140,141) від 15.11.2018 року, до договору № 120708-15, укладених між Київською обласною державною адміністрацією з товариством з обмеженою відповідальністю "Клайт" таким, що порушує права перевізника та суперечить законодавству України, посилаючись на ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України, товариство звернулось до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт»(Закон № 2344-ІІІ) установлює, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно зі статтею 6 Закону № 2344-ІІІ органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території, запроваджують автоматизовану систему обліку оплати проїзду та встановлюють порядок її функціонування, а також види, форми носіїв, порядок обігу та реєстрації проїзних документів; визначають особу, уповноважену здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Відповідно до положень статті 7 Закону № 2344-ІІІ забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Частина перша статті 44 Закону № 2344-ІІІ передбачає, що організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 2344-ІІІ відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Статтею 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч.1 ст. ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Також, вказаною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що допускають односторонню відмову від зобов`язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 2, 12 Постанови від 28.04.08 № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз`яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Умови та порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III) та Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року № 1081 (далі - Порядок № 1081).

Згідно пункту 55 Порядку № 1081, організатор зобов`язаний: 1) забезпечити за заявою автомобільного перевізника продовження строку дії договору (дозволу), але не більше одного разу і не більше ніж на п`ять років у разі виникнення підстав, визначених абзацом дев`ятим пункту 53 цього Порядку; 2) забезпечити дострокове розірвання договору (анулювання дозволу) з автомобільним перевізником - переможцем конкурсу у разі: наявності фактів порушення ним умов договору (дозволу). Розірвання договору (анулювання дозволу) відбувається після невиконання надісланого організатором попередження такому перевізникові про недопущення порушення умов договору (дозволу). У такому разі для роботи на внутрішньообласному, внутрішньорайонному та міському автобусному маршрутах призначається автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення строку дії договору (дозволу), який було розірвано (анульовано), а в разі його відмови чи відсутності - призначається до проведення конкурсу інший автомобільний перевізник, транспортні засоби якого відповідають за параметрами, класом, категорією, комфортністю і пасажиромісткістю вимогам, передбаченим для відповідного виду перевезень, один раз на строк не більш як три місяці; підтвердження інформації про факт подання перевізником-претендентом недостовірних відомостей для участі у конкурсі з перевезення пасажирів; 3) укласти договір з автомобільним перевізником, який за результатами проведення конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, у разі: настання обставин, передбачених абзацами другим і третім підпункту 2 цього пункту на строк дії договору (дозволу), який було розірвано; відмови перевізника-претендента, який визнаний переможцем конкурсу, від укладення договору (одержання дозволу); 4) у разі зупинення судом рішення щодо результатів конкурсного комітету призначити на строк дії відповідної ухвали суду автомобільного перевізника для виконання перевезень, передбачених об`єктом конкурсу; 5) у разі скасування судом рішення щодо результатів конкурсного комітету провести новий конкурс за об`єктом (об`єктами), за яким (якими) було прийнято таке рішення суду.

Згідно з п.56 Порядку №1081 контроль за виконанням умов договору (дозволу) здійснює організатор та інші органи виконавчої влади згідно з компетенцією, за наявності відповідного звернення або доручення організатора.

Позивач, скориставшись правом на продовження дії договорів та подав заяву про продовження строку дії договору, оформленою відповідно до вимог законодавства.

Проте, відповідач надав для підписання додаткову угоду, відповідно до якої на позивача покладаються додаткові обов`язки щодо виконання умов договору та встановлюються положення щодо можливості розірвання Договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування в односторонньому порядку.

Разом з тим, відповідно до п.5.8 договорів, у випадку не підписання перевізником додаткової угоди до договору, яка повинна бути підписана сторонами у зв`язку зі змінами законодавства, що регулює правовідносини між перевізником та організатором, у строк передбачений п.5.1 цього договору, організатор має право в односторонньому порядку розірвати договір шляхом направлення перевізнику листа-попередження про розірвання Договору.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, вказаний пункт договору суперечить вимогам пункту 55 Порядку №1081.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором.

За правилами статей 651 і 652 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а також у разі істотної зміни обставин.

З вказаних норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України випливає, що зміна або розірвання договору (господарського договору) в односторонньому порядку без згоди сторін допускається лише у випадках, встановлених договором (господарським договором) або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт", забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.

За змістом статті 29 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Частиною першою статті 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Приписами ст. 43 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об`єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів). На конкурс виносяться маршрути із затвердженими паспортами. Визначення кандидатури автомобільного перевізника для роботи на міжнародному автобусному маршруті загального користування здійснюється на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 55 Порядку № 1081 організатор , зокрема, має право забезпечити дострокове розірвання договору (анулювання дозволу) з автомобільним перевізником - переможцем конкурсу у разі:

наявності фактів порушення ним умов договору (дозволу). Розірвання договору (анулювання дозволу) відбувається після невиконання надісланого організатором попередження такому перевізникові про недопущення порушення умов договору (дозволу). У такому разі для роботи на внутрішньообласному, внутрішньорайонному та міському автобусному маршрутах призначається автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення строку дії договору (дозволу), який було розірвано (анульовано), а в разі його відмови чи відсутності - призначається до проведення конкурсу інший автомобільний перевізник, транспортні засоби якого відповідають за параметрами, класом, категорією, комфортністю і пасажиромісткістю вимогам, передбаченим для відповідного виду перевезень, один раз на строк не більш як три місяці;

підтвердження інформації про факт подання перевізником-претендентом недостовірних відомостей для участі у конкурсі з перевезення пасажирів.

Відповідно до положень Договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування від 28.03.2013 №120708 договір може бути розірваний до закінчення терміну його дії (достроково), зокрема на вимогу однієї із сторін у разі невиконання або порушення іншою стороною своїх зобов`язань за договором, що підтверджується письмово. Про дострокове розірвання договору сторона, яка є ініціатором цього, письмово попереджає іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів. Після 30 - ти денного терміну договір вважається розірваним.

Як вбачається з Додаткових угод від 15.11.2018 року до Договору від 28.03.2013 року, пунктом 5.7 Додаткової угоди зазначено, що організатор має право в односторонньому порядку розірвати Договір у випадках зокрема: 5.7.2. порушення умов договору перевізником, зафіксованих актами перевірки, допущених протягом 365 днів з дати складання першого Акта і не усунутих протягом встановленого строку у листі-повідомленні про усунення виявлених порушень умов Договору.

Частинами 14, 17 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (надалі - Порядок №1567).

Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пунктів 21, 22 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з пунктами 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Таким чином, аналізуючи спірні норми, суд зауважує, що умовами додаткових угод не зазначено, які саме Акти перевірки, допущених протягом 365 днів з дати складання першого Акта і не усунутих протягом встановленого строку у листі-повідомленні про усунення виявлених порушень умов Договору, можуть стати причиною розірвання договору достроково в односторонньому порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не є належним органом щодо проведення перевірки суб`єкта.

Відтак, пункти (які стосуються дострокового в односторонньому порядку розірвання договору з перевізником), а саме: 2.2.3.; 5.7.-5.9. Додаткових угод №№139,141,140 від 15.11.2018 року, до договору № 120708-50, укладеної між Київською обласною державною адміністрацією з товариством з обмеженою відповідальністю "Клайт" суперечать чинному законодавству, а тому підлягають скасуванню.

При цьому цілком безпідставними є посилання апелянта на недопустимість застосування до даних правовідносин приписи Цивільного та Господарського кодексів України, оскільки, укладені з перевізником адміністративні договори повинні відповідати не лише приписам спеціального законодавства.

Також безпідставними є доводи апелянта щодо відповідності оскаржуваних пунктів приписам п. 55 Порядку № 1081.

Так дійсно вказаною нормою визначено право відповідача на одностороннє розірвання договору укладеного з перевізником, при цьому визначено конкретні умови виникнення такого права.

Натомість, спірними пунктами додаткових угод відповідачем також визначено права на дострокове розірвання договору в разі порушення умов договору перевізником, зафіксованих актами перевірки, допущених протягом 365 днів з дати складання першого Акта і не усунутих протягом встановленого строку у листі-повідомленні про усунення виявлених порушень умов Договору, що п. 55 Порядку № 1081 не передбачає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Клайт" до Київської обласної державної адміністрації про визнання недійсними пунктів угод залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А.Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 30.03.2021 р.)