Справа № 200/11680/20-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р. Справа№200/11680/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 35, ) про визнання протиправною та дискримінаційною бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення та не виплати пенсії протиправною та дискримінаційною;

- визнати протиправним та дискримінаційними, та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії викладене в листах відповідача від 07.09.2020;

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

- стягнути з відповідача коштів в сумі 100,000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його противоправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачу.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що є громадянкою України, по досягненню пенсійного віку позивачу призначено пенсію за віком, яка виплачувалась управлінням праці та соціального захисту населення м.Єнакієве до виїзду за кордон. Перед виїздом позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_2 . 11.08.1995 року позивач виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю. Починаючи з 1996 року по теперішній час позивач не отримує призначену за законом пенсію. Представники АДРЕСА_2 неодноразово звертались до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з нотаріально засвідченою заявою про поновлення пенсії. Управлінням відмовлено в поновленні пенсії позивачу, оскільки пенсійну справу АДРЕСА_2 не передано до УПФУ, її відсутність унеможливлює поновлення пенсії, крім того не надано належним чином завірених копій документів. Вважає підстави відмови протиправними, оскільки відповідно до національного та міжнародного законодавства відсутні норми обмежуючі виплату пенсії по факту місця проживання особи. Також зазначає, що рішення Конституційного суду України від 07.10.2009, яке скасувало дискримінаційні норми - п.2 ч.1 ст.49 та друге речення ст.51 Закону про пенсії, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон, органи Пенсійного фонду України на чолі з Пенсійним фондом України, з моменту винесення рішення Конституційним судом України і до сьогоднішнього дня проводять протиправну, дискримінаційну кампанію по дезінформації своїх громадян, які проживають за кордоном, стверджуючи, що якщо пенсіонер проживає за кордоном пенсія йому може бути виплачена лише за наявності відповідної міждержавної угоди між країнами. У зв`язку з чим звернулась до суду.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, відповідно до якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується з огляду на наступне. До управління надійшло звернення юридичного офісу щодо поновлення пенсії позивачу. Згідно зі зверненням до досягнення пенсійного віку пенсія їй була призначена та виплачувалась управлінням праці та соціального захисту населення у м.Донецьк, перед виїздом за кордон позивач мешкала у м.Єнакієве. Вважає, що Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не є належним відповідачем по справі. Позивачем в позовній заяві не доведено те, що позивач отримував пенсію в органах Пенсійного фонду України або про існування пенсійної справи в будь-якому органі Пенсійного фонду України. Зазначив, що управління не може прийняти заяву АДРЕСА_2 про призначення/перерахунок пенсії у зв`язку з порушенням Порядку подання та оформлення документів, відсутності можливості отримати будь-яких документів, так як м.Єнакієве та м.Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, відсутністю будь-яких даних щодо отримання та знаходження на обліку в управліннях Пенсійного фонду України. В управлінні відсутня пенсійна справа АДРЕСА_2. Також зазначає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року по справі №200/608/20-а Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області виконано відповідно до покладених судом зобов`язань в межах своєї компетенції в повному обсязі. Крім того, докази спричинення моральної шкоди в матеріалах справи відсутні. З урахуванням зазначеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.12.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 16.01.2021 замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання на 09.02.2021. Витребувано від ОСОБА_1 : копію дійсного закордонного паспорту громадянина України (всі сторінки) та національного паспорту громадянина України (всі сторінки), виданих на ім`я АДРЕСА_2 з відміткою про взяття АДРЕСА_2 на консульський облік в консульській установі України в державі Ізраїль, засвідчені належним чином.

Протокольною ухвалою суду від 09.02.2021 оголошена перерва до 04.03.2021 на 10:00 для ознайомлення представника відповідача з наданими документами представником АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 04.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.03.2021.

Позивач та відповідач до судового засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Від представника АДРЕСА_2 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі АДРЕСА_2.

На підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В матеріалах справи міститься посвідчення особи, видане 29.12.2013 Міністерством внутрішніх справ Ізраїлю, з терміном дії до 24.12.2023, на ім`я ОСОБА_1 (Ід.номер НОМЕР_2 ) та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 01.02.2006 (термін дії сплинув 01.02.2016).

Перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_3 .

Як зазначає позивач, їй була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась до виїзду за кордон.

11.08.1995 позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Представник АДРЕСА_2 зазначає, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. Із цього часу органи Пенсійного фонду України зобов`язані відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

13.08.2019 на прийомі у адвоката ОСОБА_2 в Ізраїлі, позивачу стало відомо, що вона стала жертвою обману Пенсійного фонду України і що з 07.10.2009 вона має повне право на пенсію і що немає жодної необхідності чекати створення якого б то не було нового закону або укладення міждержавного договору.

29.08.2019 ОСОБА_2 звернувся до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України щодо передачі заяви ОСОБА_1 (вх. від 02.09.2019 № 22986/Н-11) про поновлення пенсії уповноваженому управлінню.

На зазначене звернення Пенсійним фондом України надано відповідь від 16.09.2019 №22986/11-11, яка адресована ОСОБА_2 , Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Донецької області та Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області наступного змісту: «Оскільки у зверненні зазначено, що ОСОБА_1 до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю проживала за адресою: АДРЕСА_3 , надсилаємо звернення ОСОБА_2 та копії документів, доданих до звернення, для розгляду по суті. Про результати слід повідомити ОСОБА_2 . Водночас повідомляємо, що порядок звернення за поновленням виплати раніше призначеної пенсії визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846.».

До відповідача за вих. №5506 від 24 вересня 2019 надіслана заява представника АДРЕСА_2 про поновлення пенсії. На підтвердження повноважень ОСОБА_2, до заяви надано нотаріально посвідчену апостильовану копію довіреності від 13 серпня 2019 року.

27.09.2019 за №24131/13 відповідачем Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області на звернення представників АДРЕСА_2 надано відповідь, в якій зазначено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії. Поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Відповідно до заяви від 13.08.2019 неможливо визначитись, який саме вид пенсії отримувала позивач. Згідно звернення позивачу призначена пенсія за віком, яка виплачувалась управління праці та соціального захисту населення м.Донецьк. Перед виїздом за кордон позивач мешкала в м.Єнакієве, яке віднесене до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому відсутня можливість отримати оригінал пенсійної справи АДРЕСА_2, електронна пенсійна справа АДРЕСА_2 теж відсутня. В зв`язку з порушенням Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії, заяву АДРЕСА_2 повернуто.

Зазначену відмову в поновленні виплати пенсії позивачем було оскаржено до суду та відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.06.2020 по справі №200/608/20-а, було визнано протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 35, ) щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 13 серпня 2019 року про призначення/перерахунок пенсії. Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 35, ) розглянути у встановленому законодавством порядку по суті заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 13 серпня 2019 року про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду. В іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили 27.08.2020.

07.09.2020 рішенням відповідача №97 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю можливості отримати оригінал пенсійної справи для поновлення виплати пенсії, відсутністю будь яких даних щодо отримання та знаходження на обліку в інших управліннях Пенсійного фонду України ОСОБА_1 , та відсутності оригіналів, або копій нотаріально завірених документів ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з отриманою відмовою в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірних; правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За Преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Тобто, відповідач у справі - орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання.

Частина 3 ст.25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Визначене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно п.1 та п.4 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування на рівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надані Верховною Радою України.

Пунктом 2 ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання, під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

Згідно зазначеного Рішення №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Тобто, зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність та позивач як громадянин України, має право на виплату призначеної йому пенсії.

Відповідно до п.51 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Згідно ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Таким чином, позивач, проживаючи в Державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Тобто, держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання належної йому пенсії за віком.

З системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що після прийняття рішення Конституційним Судом України відповідач зобов`язаний поновити виплату пенсій особам, яким така виплата була незаконно припинена на підставі ч.2 ст.49, ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За вимогами ч.2 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Питання щодо подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсії урегульовано постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року за №22-1, якою затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 1.1 Порядкку №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). (п.1.1 Порядку №22-1).

Згідно п.1.6 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до п.2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

За приписами ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п.4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2019 до УПФУ про заяви №5506 про поновлення пенсії ОСОБА_1 були надані наступні документи: довіреності представників (оригінал); посвідчення особи (засвідчено належним чином); апостильована особиста заява про поновлення пенсії (оригінал); копія відповіді з Пенсійного фонду України від 16.09.2019.

Як встановлено судом та підтверджене матеріалами справи, відповідачем прийняте рішення про відмову в призначенні пенсі за віком, у зв`язку з відсутністю можливості отримати оригінал пенсійної справи для поновлення виплати пенсії, відсутністю будь яких даних щодо отримання та знаходження на обліку в інших управліннях Пенсійного фонду України ОСОБА_1 , та відсутності оригіналів, або копій нотаріально завірених документів ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту 2.1 Порядку 22-1 Управлінням відмовлено в призначенні/поновлені пенсії за віком. Вказано, що для призначення пенсії ОСОБА_1 необхідно надати оригінали або нотаріально завірені копії наступних документів: трудова книжка, або інший документ для підтвердження наявного трудового стажу, свідоцтво про народження, свідоцтво про народження дітей, свідоцтво про шлюб, диплом.

Однак, матеріали справи свідчать, що пенсія позивачу вже була призначена раніше, до пенсійного органу позивач звернулася із заявою про поновлення виплати пенсії, а не про її призначення. Отже, відмовляючи у поновленні пенсії позивачу, відповідач діяв всупереч вимог зазначеного порядку.

Пунктом 2.25 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що нею прямо передбачена можливість виплати пенсії особі, яка виїздить на постійне місце проживання за кордон, на підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон та довідки про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Відповідно до Преамбули та ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" цей Закон відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання на території України.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, зняття особи з реєстрації в Україні не позбавляє її громадянства України та права на отримання пенсії в Україні, якщо ця особа набула такого права, працюючи та сплачуючи страхові внески протягом встановленого законом строку, та досягнувши пенсійного віку, право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, тому суд вважає рішення про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 19.05.2015 у справі №21-168а15, від 06.10.2015 у справі №608/1189/14-а, позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.09.2018 у справі №754/3047/17.

Щодо строків звернення до суду.

Пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом усього життя пенсіонера (Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 20.05.2020 у справі №815/1226/18).

Згідно з пунктами 83, 84 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Такий висновок Великої Палати Верховного Суду є застосовним при розгляді подібних справ і щодо статей 122, та 123 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Отже, поновлення пенсії слід здійснити з 07 жовтня 2009 року.

Стосовно вимоги АДРЕСА_2 в частині зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавча визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до п.10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Таким чином, метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав. Отже, в цій частині позовні вимоги заявлені на майбутнє, та задоволенню не підлягають, як передчасні.

Суд не приймає доводів відповідача стосовно того, що Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не є належним відповідачем по справі, оскільки 29.08.2019 ОСОБА_2 звернувся до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України щодо передачі заяви ОСОБА_1 (вх. від 02.09.2019 №22986/Н-11) про поновлення пенсії уповноваженому управлінню та Пенсійним фондом України надано відповідь від 16.09.2019 №22986/11-11, яку адресовано, зокрема, до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області для розгляду зверенення по суті.

Щодо позовних вимог АДРЕСА_2 про визнання протиправною та дискримінаційною бездіяльності відповідача щодо не поновлення пенсії, судом встановлено, що порушення прав АДРЕСА_2 відбулось в наслідок прийняття спірного рішення, отже достатнім для захисту прав АДРЕСА_2 буде визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Щодо позовних вимог про визнання дискримінаційним рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії, суд зазначає, що позивачем не доведено в чому саме полягає дискримінаційність рішення управління стосовно неї та не наводить доказів, які б підтверджували вказані обставини, у зв`язку з чим суд не вбачає достатніх підстав для задоволення вказаної вимоги.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року та керуючись ч.2 ст.9 КАС України вважає за необхідне ухвалити рішення про визнання протиправним та скасування рішення №97 від 07.09.2020 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язати провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо вимоги АДРЕСА_2 про стягнення моральної шкоди в сумі 100,000 грн., суд враховує наступне.

Згідно ст.167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано суду доказів наявності шкоди, або наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, фактів заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. згідно квитанції №14579 від 09.12.2020.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь АДРЕСА_2 підлягає відшкодуванню сума судового збору у розмірі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 35, ) про визнання протиправною та дискримінаційною бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №97 від 07.09.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір, в розмірі 420,40 грн.

Повне судове рішення складено 30.03.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька