Справа № 522/21955/16-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 522/21955/16-а

Головуючий в 1 інстанції: Бойчук А.Ю.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді доповідача Кравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі № 522/21955/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії був задоволений.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду 19 квітня 2017 року була скасована постанова Приморського районного суду міста Одеси від 10 січня 2017 року, та ухвалена нова, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог .

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року - залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 31 травня 2018 року ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 була залишена без змін.

26.12.2019 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі № 522/21955/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 20.01.2020 року подало до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, у якому зазначило, що оскільки спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у 2016 році, тобто, до ухвалення рішення Конституційним Судом України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019, то підстав для його застосування та вирішення саме цього судового рішення немає.

16.01.2020 року справа № 522/21955/16-а надійшла до П`ятого апеляційного адміністративного суду .

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020 року заяву призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2020 року зупинене провадження у справі № 522/21955/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі № 808/1628/18.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2021 року поновлено провадження у справі про перегляд за виключними обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Положеннями п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, ОСОБА_1 у якості виключної обставини зазначила те, що Конституційним Судом України встановлено неконституційність ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Так, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019:

- ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: «Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 просила суд здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1999, в редакції на момент призначення пенсії.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції було враховано, що з 15 липня 2015 року Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень) у зв`язку з набуттям чинності новим Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII.

На час звернення позивача із заявою 09.11.2016 року про перерахунок пенсії ч.13 та ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність. Згідно ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Проте, Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 дійсно було встановлено неконституційність закону, застосованого судом при вирішенні справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси із заявою про перерахунок пенсії 09 листопада 2016 року.

Про результати розгляду такої заяви позивач була повідомлена листом від 10 листопада 2016 року № 431 про відмову у перерахунку пенсії з більшого заробітку.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У відповідності до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №814/1274/17, за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Як зазначалося раніше, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 було визначено, що ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Предметом оскарження у справі №522/21955/16-а були дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII за результатами розгляду її заяви від 09.11.2016. Прийняте відповідачем рішення було викладене у листі від 10 листопада 2016 року № 431.

Відтак, перевіряючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд аналізував відповідність дій Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси вимогам закону, чинного на час розгляду заяви про перерахунок пенсії від 09.11.2016.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 на правовідносини, пов`язані з розглядом заяви ОСОБА_1 від 09.11.2016 року, не може вплинути, оскільки вони виникли та існували до його прийняття.

Згідно з ч. 6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Зміна правового регулювання правовідносин щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури внаслідок ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 є підставою для звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із новою заявою про перерахунок пенсії.

У разі, якщо після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, поновлення права на перерахунок пенсії не відбулося, у позивача виникають підстави для звернення до суду з новим позовом задля його захисту.

Отже, ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 не може слугувати підставою для перегляду постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року за виключними обставинами.

Також апеляційний суд враховує правову позицію, що викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 . У вказаному судовому рішенні зазначено, що із тексту імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

У випадку, що є предметом дослідження, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року не може вважатись невиконаною в контексті приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Частиною 3 ст.152 Конституції України визначено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (у тому числі , доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода),у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Системний аналіз вищенаведених норм права призводить до висновку , що належним засобом захисту порушеного права заявника мало б стати звернення із позовом про відшкодування шкоди заподіяної неконституційним Законом , що полягала неотриманні доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода),

Відповідно до ч. 1 ст. 369 КАС у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви , так як ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 не є підставою для перегляду постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року за виключними обставинами.

Керуючись ст.ст. 242, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі № 522/21955/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане 31.03.2021 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.