Справа № 540/2572/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р. Категорія: 114000000м.ОдесаСправа № 540/2572/20
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Представник позивачаТихоша Д.С. (адвокат, ордер)
ТОВ «ФЕТ»Петрова О.О. (адвокат, ордер)
ПМРУ МЮ (м. Одеса)Григоренко М.Ю. (витяг)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕТ", Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного підприємства "СЕТАМ" на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕТ", за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Енергія", Державного підприємства "СЕТАМ" про визнання недійсними електронних торгів, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач 1), товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕТ" (далі відповідач 2) в якій просив: - визнати електронні торги від 13 квітня 2018 року номер лота: 269752, 20 липня 2018 року номер лота: 274724 та від 22 серпня 2018 року номер лота 293794 року з реалізації майна товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Енергія" (ідентифікаційний код юридичної особи: 24106269) нежитлових будівель та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - недійсними; - визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 353719 від 22.08.2018 року, складений товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕТ" (ідентифікаційний код юридичної особи: 39958500), мотивуючи його тим, що позивач є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні № 55988922 про стягнення з ТОВ "ОК "Енергія" грошових коштів на підставі виконавчого листа № 653/3116/16-ц від 07.04.2017 року виданого Генічеським районним судом Херсонської області на суму 3 224 234, 50 грн., виконавчі дії за яким провадить Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

05.08.2020 року адвокат Тихоша Д.С., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами зведеного виконавчого провадження № 55988922 та виявив: факт реалізації нерухомого майна належного боржнику на електронних торгах та розбіжність характеристики об`єкта реалізації: нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 зазначених у акті опису та арешту майна, описано 12647,3 кв.м., і витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12777,90 кв.м., різниця фактично описаного/арештованого майна та майна, що оцінювалось та реалізовувалось 130,6 кв.м.

Раніше про факт реалізації майна йому відомо не було, з актом про оцінку майна, актом про опис та арешт майна боржника позивач раніше ознайомлений не був.

11.08.2020 року постановою відповідача визнано дії державного виконавця Григоренко М.Ю. у виконавчому провадженні № 55988922 такими, що здійснені з порушенням Закону України "Про виконавче провадження" та скасовано постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.11.2017 року №55035776 в частині опису та арешту нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1. На думку позивача така розбіжність вплинула на оціночну вартість об`єкту нерухомого майна, окрім зазначеного вказує на факт втрати чинності оцінки об`єкта нерухомого майна на момент передачі арештованого майна на треті електронні торги. Позивач зазначає, що зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано електронні торги від 22.08.2018 року (номер лота 293794) з реалізації майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Енергія", а саме: нежитлові будівлі загальною площею 12647,3 кв.м., що розташовані на земельній ділянці площею 13,2514 га, кадастровий номер :11:003:0022 за адресою: АДРЕСА_1, оформлені протоколом №353719 - недійсними. В решті позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕТ" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги про визнання прилюдних торгів недійсними підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки не є публічно-правовими і стосуються захисту цивільних прав осіб у приватноправових відносинах.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "СЕТАМ" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що ДП "СЕТАМ" займається комерційною діяльністю, а сама процедура проведення електронних торгів відноситься до договорів купівлі-продажу, отже спір пов`язаний з визнанням неправомірними дій та скасування документів винесених за наслідками діяльності організатора електронних торгів арештованим майном вході проведення регулюються Цивільним процесуальним кодексом України або Господарським процесуальним кодексом України в залежності від складу учасників.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги про визнання прилюдних торгів недійсними підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки не є публічно-правовими і стосуються захисту цивільних прав осіб у приватноправових відносинах.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2018 року державний виконавець у зведеному виконавчому провадженні № 55988922 направив до державного підприємства "Сетам" - організатора торгів, заявку на проведення реалізації нерухомого майна на електронних торгах.

13.04.2018 року та 20.07.2018 року було призначено перші (номер лота 269752) та повторні (номер лота 274724) електронні торги з реалізації майна боржника ТОВ "ОК "Енергія", однак вони не були проведені у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

22.08.2018 року електронні торги з реалізації майна боржника ТОВ "ОК "Енергія", а саме: нежитлові будівлі загальною площею 12647,3 кв.м., що розташовані на земельній ділянці площею 13,2514 га, кадастровий номер :11:003:0022 за адресою АДРЕСА_1 - відбулися (номер лота 293794). Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №353719 від 22.08.2018 року переможцем електронних торгів визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕТ" за ціною 22 265 156, 00 грн.

Вказані вище електронні торги з реалізації майна боржника ТОВ «ОК «Енергія», нежитлових будівель та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, позивач вважає незаконними, такими, що проводились всупереч діючому законодавству та такими, що унеможливлюють виконання виконавчого листа № 653/3116/16-ц у зв`язку з недостатністю грошових коштів виручених від реалізації нерухомого майна за ціною нижчою від реальної ринкової, а отже підлягають визнанню недійсними, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами доведено що електронні торги від 22.08.2018 року номер лота 293794, оформлені протоколом № 353719 проведені з порушенням діючого законодавства про виконавче провадження.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до приписів ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

При виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Разом з тим, за зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця при виконанні зведеного виконавчого провадження не визначено, а тому учасники виконавчого провадження оскаржують одні й ті самі рішення, дії чи бездіяльність державної виконавчої служби в судах різних юрисдикцій.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.

Згідно з положеннями частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У частині п`ятій цієї ж статті передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто, частина п`ята статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об`єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки, чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у такому випадку застосовується частина перша статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц та у постановах від 12.09.2018 у справі № 906/530/17, від 15.05.2019 у справі № 924/1389/13; у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 911/3332/14, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 915/91/18, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.11.2018 у справі № 2а/0470/13638/11.

Господарський суд Херсонської області в ухвалі від 19 серпня 2020 року по справі № 923/837/20 між тими ж сторонами, також прийшов до висновку, що справа належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства (т.1, а.с.116).

У пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder.») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev.») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov.», заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v.», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25-26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

Відтак, закриття провадження апеляційним судом через те, що спірні правовідносини не мають ознак публічно-правового характеру, і спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства, поставило би під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Тому непослідовність національного суду створила би позивачу перешкоди у реалізації права на судовий захист і з огляду на наведену вище аргументацію доходить висновку, що цей спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанову по справі № 201/4802/16-а від 17 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.48 Закону "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.ч. 1, 2, 5 ст.56 Закону).

Частинами 1, 4, 6 ст. 57 Закону передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Отже, для забезпечення реального виконання рішення державний виконавець складає постанову про опис і арешт майна, а для визначення вартості майна вправі залучити суб`єкт оціночної діяльності, звіт про оцінку майна якого дійсний протягом шести місяців.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.04.2017 року Генічеським районним судом Херсонської області ОСОБА_1 видано виконавчий лист № 653/3116/16-ц до ТОВ «ОК «Енергія» на суму 3224234,50 грн. (т. 1 а.с. 9-10).

15.03.2018 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Григоренко М.Ю. стягнення за виконавчим листом № 653/3116/17 від 07.04.2017 року, на підставі ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», було приєднано до зведеного виконавчого провадження №55988922 (т. 1 а.с. 11-12).

Під час проведення виконавчих дій в рамках зазначеного зведеного провадження було встановлено, що боржнику (ТОВ «ОК «Енергія») на праві власності належать нежитлові будівлі, розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6-8).

У відповідності до положень ст.56 Закону 09.11.2017 року державним виконавцем було здійснено опис та арешт нежитлових будівель загальною площею 12647,3 кв.м. та земельної ділянки загальною площею 13,2514 га., за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 13-16).

Для визначення вартості належного боржнику майна, у відповідності до положень ст.57 Закону, 23.01.2018 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 (сертифікат від 18.09.2017 року за № 905/17, виданий ФДМ України) (т. 1 а.с. 17-18).

ФОП ОСОБА_2 07.02.2018 року провів незалежну оцінку нежитлових будівель загальною площею 12647,3 кв.м. та земельної ділянки загальною площею 13,2514 га., за адресою: АДРЕСА_1 та визначив ринкову вартість об`єкта оцінки у 31807223 гривень (т. 1 а.с. 27-68).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції.

Наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 року затверджено Порядок реалізації арештованого майна (далі- Порядок).

Пунктом 1 Розділу І Порядку визначено:

- арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника…, на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації;

- електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну;

- лот - одиниця арештованого майна, що виставляється для продажу на електронних торгах або торгах за фіксованою ціною;

- організатор електронних торгів, торгів за фіксованою ціною - суб`єкт господарювання, якого за результатами конкурсної процедури відбору організатора, передбаченої цим Порядком, уповноважено на здійснення заходів із супроводження програмного та технічного забезпечення центральної бази даних системи електронних торгів, збереження та захисту даних, що містяться у ній, обслуговування цієї системи, забезпечення її постійної роботи та доступу користувачів до неї, публікації повідомлень про безоплатне передання нереалізованого конфіскованого майна, забезпечення збереження майна і виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно п.3 Розділу ІІ Порядку державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

копія постанови про опис та арешт майна боржника…;

копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження");

у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Отже, поряд з іншими документами до заявки на реалізацію арештованого майна подається копія постанови про опис та арешт майна боржника та, в нашому випадку, звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання цим суб`єктом оціночної діяльності.

12.03.2018 року державний виконавець у зведеному виконавчому провадженні № 55988922 направив до державного підприємства "Сетам" - організатора торгів, заявку на проведення реалізації нерухомого майна на електронних торгах.

13.04.2018 року та 20.07.2018 року було призначено перші (номер лота 269752) та повторні (номер лота 274724) електронні торги з реалізації майна боржника ТОВ "ОК "Енергія", однак вони не були проведені у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

22.08.2018 року електронні торги з реалізації майна боржника ТОВ "ОК "Енергія", а саме: нежитлові будівлі загальною площею 12647,3 кв.м., що розташовані на земельній ділянці площею 13,2514 га, кадастровий номер :11:003:0022 за адресою АДРЕСА_1 - відбулися (номер лота 293794).

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №353719 від 22.08.2018 року переможцем електронних торгів визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕТ" за ціною 22 265 156, 00 грн.

Посилання суду першої інстанції на те, що електронні торги були проведені з порушенням вимог ч. 6 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки сплив шестимісячний строк дійсності звіту про оцінку майна є безпідставним з огляду на наступне:

Як вибачається з матеріалів справи, звіт про оцінку майна ФОП ОСОБА_2 затверджено 07.02.2018 року, передача майна на реалізацію відбулась 12.03.2018 року а торги 22.08.2018 року.

Відповідно до абзацу 2 ч. 6 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", - якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Враховуючи те, що строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Отже, доводи апеляційних скарг ТОВ «ФЕТ» та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до частини 4 статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Ураховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до договорів купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Згідно з положеннями ст. 56 Закону та пунктом 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Мінюсту України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) встановлено, що після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо).

05.08.2020 року, під час ознайомлення з матеріалами зведеного виконавчого провадження № 55988922 представником позивача було виявлено розбіжність характеристик нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1. Так, у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.11.2017 року державним виконавцем вказано площу описаного майна 12777,90 кв.м., а в витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 12647,3 кв.м.

Як вибачається з матеріалів справи, - загальна площа описаного і арештованого майна в постанові державного виконавця вказана 12647,3 кв.м., коли фактична площа по складовим частинам майна (в цій же постанові) є 12742,4 кв.м.

Отже, в порушення вимог п.10 Інструкції в постанові про опис та арешт майна державним виконавцем невірно вирахувано загальний метраж арештованого та описаного майна боржника.

За приписами частини 1 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно - правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За приписами частини 1 та 6 статті 9 Закону, методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 року затверджено Національний стандарт N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" (далі Стандарт №1), відповідно до п.1 якого Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до пункту 50 Стандарту №1, проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема ознайомлення з об`єктом оцінки.

Пунктом 51 Стандарту №1 передбачено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з п. 56 Стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен, серед іншого, містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки, дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Однак, всупереч вказаних правових норм суб`єкт оціночної діяльності не пересвідчився у якості вихідних даних, підійшовши до оцінки формально, що призвело до викривлення оцінки майна і як логічний наслідок зменшення його вартості.

Пунктом 3 розділу III Порядку передбачено, що Організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів... на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання.

Тобто, інформаційне повідомлення про електронні торги було сформовано Організатором торгів на підставі постанови про опис та арешт майна боржника, відомості в якій були недостовірні.

Відповідно до ч. 3 ст.74 Закону "Про виконавче провадження", якій кореспондується пункт 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

На підставі ст.74 Закону, 11.08.2020 року, за зверненням позивача, постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) визнано дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Григоренко М.Ю. такими, що здійснені з порушенням вимог ч. 4 ст. 13, п.8 ст. 48 Закону України «про виконавче провадження», п. 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, а постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.11.2017 року №55035776 в частині опису та арешту нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 - скасовано (т.1 а.с. 77-81).

Вищевказана постанова від 11.08.2020 року була оскаржена до суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року по справі № 540/3075/20 в задоволенні позову про скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.08.2020 року, - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року залишено без змін.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в своїй Постанові суду від 17 лютого 2021 року зокрема зазначив, що під час складання постанови про опис та арешт майна від 09.11.2017 державний виконавець допустив помилки у описі, зокрема, невірно вказав площі складових частин описаного об`єкта, що може мати наслідком помилкову оцінку майна, як об`єкта реалізації на торгах.

Також, судом апеляційної інстанції в даній постанові встановлено, що в постанові про опис та арешт майна від 09.11.2017 року за № 55035776, допущені помилки в описі складових частин об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, зокрема:

- в складовій частині майна - трансформаторна В вказано 52,1 кв.м., що не відповідає інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) де вказано 2,1 кв.м.;

- в складовій частині майна - склад Є вказано 41,5 кв.м., що не відповідає інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) де вказано 11,5 кв.м.;

- складову частина майна - вбиральня О 6 кв.м. не вказано в постанові про опис та арешт майна від 09.11.2017;

- складові частини майна насосна станція П 51,7кв.м. та павільйон Т 406,6 кв.м. вказано двічі;

- в складовій частині майна - КНС, Р вказано 34,2 кв.м., що не відповідає інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) де вказано 2 кв.м. (а.с. 12 на звороті).

При цьому, в постанові про опис та арешт майна від 09.11.2017 року № 55035776 загальна площа нежитлових приміщень вказана 12647,3 кв.м., що відповідає відомостям витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221).

В свою чергу вказаний витяг містить відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (а.с. 114). Слід звернути увагу, що сукупна площа перелічених складових частин вказаного об`єкта нерухомого майна становить 12221,9 кв.м, що не відповідає вказаній загальній площі 12647,3 кв.м, а тому у витязі вбачається наявність помилки, яка не дає змоги стверджувати, що загальна площа 12647,3 кв.м є вірною.

Також, матеріали справи містять звіт № 111 від 07.02.2018 року про, зокрема, незалежну оцінку нежитлових будівель, загальною площею 12647,3 кв.м., що належить ТОВ "Оздоровчий комплекс "Енергія" на праві приватної власності (а.с.118-158).

На 9 сторінці звіту міститься перелік складових частин об`єкта нерухомого майна, що підлягало оцінці із зазначенням загальної площі 12647,3 кв.м. (а.с. 126). При цьому, перелічені у звіті складові частини майна мають сукупну площу 9403,8 кв.м.

За таких умов, твердження позивача по у справі № 540/3075/20, що виявлені помилки не могли вплинути на проведену оцінку, оскільки загальна площу вказано вірно, не підтверджуються фактичними обставинами справи.

Відповідно до п. 5 ст. 56 Закону України № 1404-VIII у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, зокрема, якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Також, встановлено, що постанова державного виконавця про опис та арешт майна (коштів) №55035776 від 09.11.2017 року не містить обов`язкових якісних ознак перерахованого в ній майна, що свідчить про неналежні дії при її винесенні.

В даному випадку не йде мова про допущені граматичні чи арифметичні помилки, а тому начальник відділу, з метою забезпечення проведення виконавчих дій в порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження" діяв вірно, скасовуючи постанову про опис та арешт майна із зобов`язанням здійснити дані дії належно.

Дії начальника відділу на час винесення постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження № 55988922 від 11.08.2020 відповідали вимогами Закону України "Про виконавче провадження" та були здійснені у межах наданих йому повноважень.

Отже, протиправність дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Григоренко М.Ю.

під час складання постанови про опис та арешт майна від 09.11.2017 року встановлена як постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.08.2020 року та і підтверджена Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року по справі № 540/3075/20 та Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року якою останнє залишено без змін.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй Постанові від 02.07.2020 зі справи № 1340/4669/18 зокрема зазначив, що протиправні дії не можуть зумовлювати настання правомірних наслідків.

Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою "плоди отруйного дерева", сформульованій Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України", відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

У рішеннях у справах "Балицький проти України", "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України" ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

З огляду на вищевикладене, приписи ст. 203 Цивільного Кодексу України, визнання дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Григоренко М.Ю. такими, що здійснені з порушенням вимог ч. 4 ст. 13, п.8 ст. 48 Закону України «про виконавче провадження», п. 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень та скасування постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.11.2017 року №55035776 в частині опису та арешту нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , - позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання електронних торгів від 22 серпня 2018 року номер лота 293794 року недійсними обґрунтовані, підтверджені наявними у справи матеріалами справи, а отже підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги позивача щодо визнання електронних торгів від 13.04.2018 року (номер лота 269752) та 20.07.2018 року (номер лота 274724) недійсними не підлягаює задоволенню з наступних підстав:

Згідно п.1 Розділу ХІ Порядку електронні торги вважаються такими, що не відбулись, серед іншого, у разі відсутності учасників електронних торгів.

Якщо електронні торги не відбулися, Організатор не пізніше наступного дня повідомляє про це відділ державної виконавчої служби через особистий кабінет цього відділу державної виконавчої служби (п.4).

Матеріали містять протокол від 13.04.2018 року №326522, та від 20.07.2018 року 346276 про проведення електронних торгів, де зазначено, що торги не відбулися з підстав відсутності допущених учасників торгів. Відповідні повідомлення про ці факти направлені на адресу відповідача організатором торгів (листи від 16.04.2018 року №433/32-12-18 та від 24.07.2018 року №756/37-12-18).

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають та суд першої інстанції цілком правомірно відмовив позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ДП «Сетам» посилається на Постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2018 року зі справи № 910/8052/17.

Стаття 650 ЦК України закріплює такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, якими повинні встановлюватись особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і норма ч. 4 ст. 656 ЦК України, згідно з якою до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Порядок і особливості продажу арештованого майна на електронних торгах визначений Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України N 2831/5 від 29.09.2016.

Згідно з п. 4 розділу X Порядку після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди організатору) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди організатору (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Підписаний та скріплений печаткою приватного виконавця або затверджений начальником відділу державної виконавчої служби акт виконавець видає або надсилає переможцеві електронних торгів не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження.

Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством (п. 8 розділу X Порядку).

Отже, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на торгах, яка полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на торгах, тобто є правочином.

При цьому, в п. 1 розділу XI Порядку міститься перелік умов, згідно з якими прилюдні торги вважаються такими, що не відбулись, зокрема, у разі: відсутності учасників електронних торгів; несплати всіма учасниками, що надали цінові пропозиції й поетапно були визначені переможцями електронних торгів, належної грошової суми в строки, передбачені пунктом 1 розділу X цього Порядку; ненадходження від жодного учасника цінової пропозиції.

Дійсно, з моменту визначення переможця електронних торгів та на протязі всього часу розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції, розрахунок за придбане на торгах майно ТОВ «ФЕТ» не здійснив, що підтверджується інформацією відповідача (лист від 18.09.2020 року №21994/2) та як слід право власності на майно, що реалізовувалося, до переможця не перейшло.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.09.2018 року по справі № 766/17066/18 про вжиття заходів забезпечення позову зупинено електронні торги за лотом 293794 з продажу майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «енергія» - нежитлові будівлі загальною площею 12647,3 кв. м., розташованих на земельній ділянці площею 13.2514 га., кадастровий номер :11:003:0022, за адресою: АДРЕСА_1 на стадії оформлення результатів електронних торгів.

Однак, а ні в мотивувальній, а ні в резолютивній частині Ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 05.09.2018 року по справі № 766/17066/18 не визначено, що саме розуміє суд під стадією оформлення результатів електронних торгів та які саме дії заборонено вчиняти.

На виконання вказаної вище Ухвали електронні торги за лотом 293794 зупинено (т. 1 а.с. 178).

У разі зупинення електронних торгів з підстав, передбачених пунктом 2 розділу XI цього Порядку, строк здійснення переможцем розрахунку за придбане майно, встановлений абзацом першим цього пункту, переривається до відновлення електронних торгів та формування нового протоколу проведення електронних торгів із зазначенням нового строку розрахунків за придбане майно (абзац восьмий пункту 1 розділу X в редакції Наказу Міністерства юстиції № 1859/5 від 18.06.2018).

Таким чином, з врахуванням зупинення електронних торгів, строк здійснення переможцем розрахунку за придбане майно не наступив, а отже обставини цієї справи та Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2018 року зі справи № 910/8052/17 не є тотожними та як слід не можуть бути застосовані до справи № 540/2572/20.

Посилання ДП "СЕТАМ" в апеляційній скарзі на Постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі № 910/10136/17 від 02 травня 2018 року є безпідставними оскільки визначення вартості майна не входить до предмету доказування по справі № 540/2572/20.

Як вже зазначалось раніше, дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Григоренко М.Ю. визнано такими, що здійснені з порушенням вимог ч. 4 ст. 13, п.8 ст. 48 Закону України «про виконавче провадження», п. 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень та скасовано постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.11.2017 року №55035776 в частині опису та арешту нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 11.08.2020 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року по справі № 540/3075/20 в задоволенні позову про скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.08.2020 року, - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року залишено без змін.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 р.).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, у Рішенні у справі Белле проти Франції від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Слід зазначити, що строк звернення до суду - це період часу, в межах якого особа може звернутися до адміністративного суду з позовною вимогою про захист своїх прав, свобод та інтересів.

Дотримання строку звернення до суду є однією із умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судових захист. Це право випливає із Конституції України.

Другою передумовою забезпечення доступу до суду є нормативне закріплення й реальне дотримання принципу рівності перед законом та судом. Це означає, що не повинно бути жодних обмежень, за будь-якими ознаками, у разі звернення до суду. Обмеження можливе тільки у випадку відсутності в особи процесуальної правоздатності й дієздатності.

Аналіз практики Європейського суду дає можливість наступним чином охарактеризувати право на доступ до правосуддя.

Будь-яка особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. При цьому, обмеження цього права, які можуть бути запроваджені державою, не повинні позбавляти особу взагалі права на захист, тобто в неї завжди має залишатися можливість скористатися альтернативними формами захисту. Крім того, такі обмеження повинні мати правомірну мету, а також необхідно зберігати пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою.

Особа має не лише право порушити провадження у справі, але й право отримати «вирішення» спору судом, тобто розгляд справи повинен завжди закінчуватися судовим рішенням.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду.

У судовій практиці ЄСПЛ (надалі - Європейський Суд), неодноразово повторював, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено.

При вирішенні справи Голдер проти Сполученого Королівства Європейський суд зазначив: «...На думку Суду, було би нерозумно, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції містив детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій і не захищав би в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, а саме доступу до суду. Такі характеристики процесу як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються змісту, якщо немає самого судового розгляду» (§35 of Judgment of the European Court of Human Rights: Golder v. The United Kingdom, 21 February 1975, Published in A18).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського Суду «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), № 58112/00, п. 45, 10 липня 2003 року; «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-ІІ, та «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), № 69315/01, п. 43, 10 лютого 2005 року).

Окрім того, рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (22277/93, 27 червня 2000 року, абз. 59) наведене висновок про те, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, необґрунтована відмова в можливості доступу до суду та розгляду справи, враховуючи, що національне законодавство передбачає таку процедуру, розглядається Європейським Судом як фактична перепона у доступі до суду, а тому суд першої інстанції цілком правомірно визнав відсутність порушень процесуального строку з боку ОСОБА_1 при зверненні до суду з відповідним позовом та відкрив провадження по справі № 540/2572/20.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕТ", Державного підприємства "СЕТАМ", Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року по справі № 540/2572/20, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 31 березня 2021 року.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.