Справа № 360/557/21
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/557/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді : Кисельової Є.О.,

при секретарі судового засідання: Суховій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Головного управління Національної поліції в Луганській області до Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі ГУНП в Луганській області, позивач) до Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області (далі УДКСУ у м.Сєвєродонецьку Луганської області, відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати дії Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області щодо повернення ГУНП в Луганській області судового наказу від 11.09.2020, виданого Господарським судом Луганської області на виконання рішення від 20.08.2020 у справі № 913/180/20 без виконання протиправними;

- зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області виконати рішення від 20.08.2020 Господарського суду Луганської області у справі № 913/180/20 в порядку передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 за № 4901-VI.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.08.2020 рішенням Господарського суду Луганської області по справі № 913/180/20 було ухвалене рішення про стягнення з Сєвєродонецької міської ради на користь Головного управління Національної поліції в Луганській області матеріальної шкоди в розмірі 36 765,92 гривень, а також витрат зі сплати судового збору у сумі 2 034,28 гривень.

10.12.2020 ГУНП в Луганській області у відповідності до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» спрямовано заяву вих. № 1320/111/28-2020 та судовий наказ Господарського суду Луганської області від 11.09.2020 по справі № 913/180/20 до Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області для виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є Сєвєродонецька міська рада шляхом списання коштів з рахунків зазначеної державної установи, а в разі відсутності у зазначеної установи відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою.

16.12.2020 ГУНП в Луганській області отримало лист УДКСУ у м. Сєвєродонецьку Луганської області від 14.12.2020 № 02-46/2389 про повернення стягувачу вказаного вище судового наказу та відмовлено у виконанні рішення суду від 20.08.2020 у справі № 913/180/20, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам передбаченим статті 327 Господарсько процесуального Кодексу України та статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважають дії відповідача щодо повернення виконавчого документу без виконання протиправними, оскільки судовим наказом від 11.09.2020, виданим Господарським судом Луганської області на виконання рішення від 20.08.2020 у справі № 913/180/20 визначено єдиний спосіб його виконання - шляхом стягнення з боржника присуджених сум - матеріальної шкоди в розмірі 36 755,92 гривень та витрат зі сплата судового збору у сумі 2 034,28 гривень.

11.03.2021 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярії) суду за вхідним реєстраційним номером 8388/2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем правомірно та відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників повернуто ГУНП в Луганській області виконавчий документу. Також зазначають, що виконавчий документ не відповідає вимогам передбаченим статтею 327 Господарсько процесуального Кодексу України та статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (арк. спр. 51-57).

22.02.2021 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярії) суду за вхідним реєстраційним номером 10389/2021 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі уповноваженого представника (арк. спр. 70).

Ухвалою суду від 04.02.2021 позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 20-21).

Ухвалою суду від 17.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі (арк. спр. 30-41).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до положень статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено наступне.

Згідно інформації, наявної на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду Луганської області від 20.08.2020 у справі № 913/180/20 позов Головного управління Національної поліції в Луганській області до Сєвєродонецької міської ради про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Сєвєродонецької міської ради на користь Головного управління Національної поліції в Луганській області матеріальну шкоду в розмірі 36 765 грн 92 коп., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 034 грн 28 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Таким чином, зі змісту резолютивної частини рішення суду вбачається, що стягнуто з Сєвєродонецької міської ради на користь Головного управління Національної поліції в Луганській області матеріальну шкоду в розмірі 36 765 грн 92 коп., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 034 грн 28 коп.

10.09.2020 Господарським судом Луганської області у справі № 913/180/20 видано наказ на виконання рішення від 20.08.2020 у справі № 913/180/20, яке набрало законної сили 11.09.2020 (арк. спр. 12).

10.12.2020 ГУНП в Луганській області у відповідності до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» спрямовано заяву вих. № 1320/111/28-2020 та судовий наказ Господарського суду Луганської області від 11.09.2020 по справі № 913/180/20 до Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області для виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є Сєвєродонецька міська рада шляхом списання коштів з рахунків зазначеної державної установи, а в разі відсутності у зазначеної установи відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою (арк. спр. 10-11)

14.12.2020 за вих. № 02-46/2389 УДКСУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області повернуто ГУНП в Луганській області вказаного вище судового наказу та відмовлено у виконанні рішення суду від 20.08.2020 у справі № 913/180/20, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам передбаченим статтею 327 Господарсько процесуального Кодексу України та статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Даний лист разом із додатками отримано позивачем 16.12.2020 (арк. спр. 13-16).

Вирішуючи питання щодо правомірності повернення наказу Господарського суду Луганської області від 11.09.2020 по справі № 913/180/20 без виконання, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 326 Господарсько процесуального Кодексу України (далі ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно частини першої статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI) встановлюються гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404- VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стишення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якого примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець (виконавець) зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина пери а статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частинами першою, другою статті 3 Закону № 4901-VI визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI) установлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється цент зальним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України ві д 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом 3 Положення основними завданнями Держказначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; внесення на розгляд міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45).

За правилами пункту 3 цього Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Держказначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до зазначеного Порядку безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку про те, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Держказначейства у порядку черговості надходження відповідних документів та безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань.

Отже, Держказначейство здійснює виконання рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників та відповідно не є органом примусового виконання судових рішень, не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до положень пункту 15 Порядку дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду.

Згідно з положеннями частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, заявлені вимоги підлягають судовому розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки також наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 09.2018 у справі № 916/223/17 (провадження № 12-196гс18), від 20.06.2018 у справі № 916/1227/16 (провадження № 12-105гс18), від 29.08.2018 у справі 916/376/15-г (провадження № 12-179гс18), від 31.10.2018 у справі № 905/2087/17 (провадження № 12-237гс18), 27.02.2019 у справі № 913/356/15 (провадження № 12-5гс19) та від 27.02.2019 у справі № 913/355/15 (провадження № 12-6гс19).

Оскільки судом встановлено, що рішенням Господарського суду Луганської області від 20.08.2020 у справі № 913/180/20 стягнуто з Сєвєродонецької міської ради на користь Головного управління Національної поліції в Луганській області матеріальну шкоду в розмірі 36 765 грн 92 коп., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 034 грн 28 коп, та відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, здійснює виконання рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, проте не є органом примусового виконання судових рішень, не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, суд дійшов про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання дій Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області щодо повернення ГУНП в Луганській області судового наказу від 11.09.2020, виданого Господарським судом Луганської області на виконання рішення від 20.08.2020 у справі № 913/180/20 без виконання протиправними.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області виконати рішення від 20.08.2020 Господарського суду Луганської області у справі № 913/180/20 в порядку передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 за № 4901-VI, суд виходить із наступного.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, повноваження щодо виконання рішення суду належать саме Управлінню Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської, суд вважає, що відповідач має виключну компетенцію у прийнятті рішення по вказаному питанню. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень Управлінню Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської.

З урахуванням встановлених порушень, допущених відповідачем при прийнятті рішення про повернення наказу, виданого Господарським судом Луганської області від 11.09.2020 у справі № 913/180/20 без виконання, виключної компетенції відповідача у прийнятті рішення по питанню виконання рішення суду шляхом списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, з метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, шляхом зобов`язання Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області прийняти до виконання судовий наказ від 11 вересня 2020 року, виданий Господарським судом Луганської області на виконання рішення від 20 серпня 2020 року у справі № 913/180/20, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, позов належить до часткового задоволення з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам позивача та відповідача, оскільки вони не спростовують обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 12.02.2021 № 477 (арк. спр. 30).

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1135,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Національної поліції в Луганській області (ідентифікаційний код: 40108845, місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 1) до Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код: 37944909, місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Науки, будинок 5) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області щодо повернення Головного управління Національної поліції в Луганській області судового наказу від 11 вересня 2020 року, виданого Господарським судом Луганської області на виконання рішення від 20 серпня 2020 року у справі № 913/180/20 без виконання.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області прийняти до виконання судовий наказ від 11 вересня 2020 року, виданий Господарським судом Луганської області на виконання рішення від 20 серпня 2020 року у справі № 913/180/20, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної казначейської служби України у місті Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код: 37944909, місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Науки, будинок 5) Головного управління Національної поліції в Луганській області (ідентифікаційний код: 40108845, місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 1) судовий збір у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного судового рішення складено 30 березня 2021 року.

Суддя Є.О. Кисельова