Справа № 826/4146/17
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4146/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря: Яковіна Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Позняки-Жил-Буд" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до постанови КМУ № 537 від 19 червня 2019 року "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено, у тому числі, Головне управління ДПС у м. Києві та реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.

Враховуючи наявність підстав для заміни сторони у справі, під час судового засідання колегія суддів протокольною ухвалою здійснила заміну відповідача - Головного управління ДФС у м. Києві на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 10 березня 2017 року №156/26-15-14-01-03 згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 135.5.4 пункту 135.5, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, пункту 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів 2.1, 2.4 статті 2 наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" від 24 травня 1995 року №88, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №16 "Витрати", позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 19 811 916,00 грн. за три квартали 2016 року відповідно до податкової декларації від 22 жовтня 2016 року №.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 10 березня 2017 року №157/26-15-14-01-03 згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1, 58.2 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 1874, пункту 189.3 статті 189, пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 3 887 950,00 грн. за вересень 2016 року згідно податкової декларації від 18 жовтня 2016 року № та згідно з пунктом 41 підрозділу 2 розділу Перехідних положень Податкового кодексу України застосовано суму штрафних санкцій 388 795,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 16 лютого 2017 року №51/26-15-14-01-03/24089818 "Про результати документальної планової виїзної перевірки приватного акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд" (код 24089818) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016 року" (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 135.5.4 пункту 135.5, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, пункту 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів 2.1, 2.4 статті 2 наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" від 24 травня 1995 року №88, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №16 "Витрати", в результаті чого підприємством встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування всього на загальну суму 19 811 916,00 грн., в тому числі за 9 місяців 2016 року на суму 19 811 916,00 грн.; пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 1874, пункту 189.3 статті 189, пункту 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 3 887 950,00 грн., а саме, за вересень 2016 року.

Позивачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення від 10 березня 2017 року №156/26-15-14-01-03, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 19 811 916,00 грн. за три квартали 2016 року, в частині завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 19 285 300,00 грн. та від 10 березня 2017 року №157/26-15-14-01-03, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 3 887 950,00 грн. за вересень 2016 року та застосовано суму штрафних санкцій 388 795,00 грн., в частині завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 3 857 060,00 грн. і застосування штрафних санкцій на суму 385 706,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (замовник) та ТОВ "Строй Вектор Плюс" (генпідрядник) укладено договір генерального підряду на будівництво від 28 листопада 2012 року №28/11Р-12, предметом якого є будівництво об`єкту "Житловий будинок з об`єктами громадського обслуговування, офісними приміщеннями і підземною автостоянкою на вул. Ревуцького, 9 у Дарницькому районі м. Києва" згідно проєктної та робочої документації. Ціна та перелік робіт за кожним етапом робіт та порядок розрахунків за їх виконання визначаються додатковими угодами за договором на підставі проєктної документації.

На підтвердження виконання будівельно-монтажних робіт ТОВ "Строй Вектор Плюс" позивачем долучено до матеріалів справи копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт, протоколи узгодження договірної ціни, акти приймання виконаних будівельних робіт.

Матеріали справи містять копію договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2007 року, договір про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 16 грудня 2011 року укладений між позивачем (орендар) та Київською міською радою (орендодавець), яким позивачу передано в оренду земельну ділянку по вул. Ревуцького,9 у Дарницькому району м. Києва розміром 5 034 кв. м. для будівництва житлового будинку з об`єктами громадського обслуговування, офісними приміщеннями та підземною автостоянкою, яку передано актом приймання-передачі земельної ділянки від 15 травня 2007 року

ТОВ "Строй Вектор Плюс" виписало на адресу позивача податкові накладні на будівельно-монтажні роботи на загальну суму 23 142 361,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 3 857 060,00 грн.

Оплата за придбаний товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи платіжні доручення з відмітками банку.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пунктом 44.1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, згідно положень підпункту 139.1.1, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності, та витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З акту перевірки вбачається, що позивач відображав у складі витрат що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств суми по господарським операціям із ТОВ "Строй Вектор Плюс".

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Так, досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Згідно з частиною першою статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності позивача є організація будівництва будівель.

До того ж, відповідно до договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2007 року, договору про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 16 грудня 2011 року, укладеного між позивачем (орендар) та Київською міською радою (орендодавець), позивачу передано в оренду земельну ділянку по вул. Ревуцького,9 у Дарницькому району м. Києва розміром 5 034 кв. м. для будівництва житлового будинку з об`єктами громадського обслуговування, офісними приміщеннями та підземною автостоянкою, яку передано актом приймання-передачі земельної ділянки від 15 травня 2007 року.

Тобто, укладений з ТОВ "Строй Вектор Плюс" договір генерального підряду на будівництво від 28 листопада 2012 року №28/11Р-12, предметом якого є будівництво об`єкту "Житловий будинок з об`єктами громадського обслуговування, офісними приміщеннями і підземною автостоянкою на вул. Ревуцького, 9 у Дарницькому районі м. Києва" укладено позивачем з метою здійснення власної господарської діяльності для отримання економічного ефекту.

Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної, не надано жодних доказів на підтвердження викладених у запереченнях та акті перевірки обставин щодо не підтвердженням факту здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Строй Вектор Плюс".

При цьому, в спростування доводів відповідача, щодо того, що первинні документи за перевіряємий період не розкривають зміст та обсяг здійснених господарських операцій, а саме, не містять інформацію щодо фактичної передачі та отримання ТМЦ, акт ТОВ "Строй Вектор Плюс" від 11 вересня 2015 року №5260/26-51-22-05/37788764, колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи акти приймання виконаних робіт містять детальний перелік робіт і витрат, їх обґрунтування та кількість.

Доводи відповідача стосовно не встановлення придбання ТОВ "Строй Вектор Плюс" послуг та товарів по ланцюгам постачання та, як наслідок, віднесення отриманих товарів та послуг до безоплатно отриманих є безпідставними та не підтверджуються наявними у праві доказами.

Таким чином, господарські операції позивача із ТОВ "Строй Вектор Плюс" здійснювалися з метою здійснення власної господарської діяльності із організації будівництва будівель, що безпосередньо пов`язано із його господарською діяльністю; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям, відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань, відповідачем до суду не надано, та спростовано доказами, які було подано позивачем як до суду першої інстанції так і апеляційної.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Строй Вектор Плюс" на момент здійснення господарських операцій мало дозвіл на виконання будівельних робіт від 21 грудня 2012 року на будівництво житлового будинку з об`єктами громадського обслуговуванні, офісними приміщеннями та підземною автостоянкою на вул. Ревуцького, 9 у Дарницькому районі м. Києва; діючі ліцензії на здійснення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури з переліком робіт серії АЕ №526108 від 01 серпня 2014 року, серії АВ №588684 від 30 серпня 2011 року, що вказує про наявність у нього достатньої матеріально-технічної бази та можливостей на здійснення даного виду діяльності.

Крім того, відповідно до акта готовності об`єкта до експлуатації №1/14 від 01 грудня 2014 року та сертифікатом серії ІУ №93 засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта "Будівництво житлового будинку з об`єктами громадського обслуговування, офісними приміщеннями та підземною автостоянкою на вул. Ревуцького, 9 у Дарницькому районі м. Києва. Секція 1.1 та підземно-наземна автостоянка житлового будинку (ІІ та ІІІ черги)". Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 04 червня 2015 року №334 вказаному об`єкту присвоєно поштову адресу.

Щодо заниження позивачем інших доходів внаслідок продажу цільових облігацій ТОВ "КУА "Ваш інвестиційний партнер" для АТ "Позняки-Жил-Буд" фізичним та юридичним особам за адресою вул. Ревуцького, 9 у 2015 році, внаслідок чого позивачем отримано дохід у розмірі 19 285 300,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що у 2015 році позивачем отримано від продажу ТОВ "КУА "Ваш інвестиційний партнер" цільових облігацій суму 19 285 300,00 грн. за операцію, яка визнана нереальною, чим занижено інші доходи рядок 2120 звіту про фінансові результати, що описано в пункті 3.1.2.2 акта перевірки.

Проте, в пункті 3.1.2.2 акта перевірки відсутній опис порушень за вказаною операцією, внаслідок чого вона визнана нереальною та відповідачем зроблено висновок про наявність підстав для визнання її безоплатно отриманими послугами та віднесення до інших доходів, що, в свою чергу, унеможливлює дослідження судом правомірності висновку відповідача про порушення позивачем вимог законодавства у цій частині.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження правомірності віднесення господарської операції позивача з ТОВ "КУА "Ваш інвестиційний партнер" з продажу цільових облігацій до безоплатно отриманих послуг.

Таким чином, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині безпідставного формування витрат по відносинам із ТОВ "Строй Вектор Плюс" та ТОВ "КУА "Ваш інвестиційний партнер" та заниження податку на прибуток є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "Строй Вектор Плюс" та ТОВ "КУА "Ваш інвестиційний партнер" - протиправним.

Таким чином, позивачем правомірно сформовано витрати за перевіряємий період; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи вбачається, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Як вбачається з обставин справи, позивач в податкових деклараціях з податку на додану вартість за відповідні періоди в складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Строй Вектор Плюс".

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ "Строй Вектор Плюс", був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Як вже зазначалось вище, придбання позивачем будівельно-монтажних робіт безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ "Позняки-Жил-Буд" правомірно включало до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Строй Вектор Плюс", а тому висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість - протиправним. А отже, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 10 березня 2017 року №157/26-15-14-01-03 в частині завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 3 857 060,00 грн. і застосування штрафних санкцій на суму 385 706,00 грн. податку на додану вартість, від 10 березня 2017 року №156/26-15-14-01-03 в частині завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на суму 19 285 300,00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено - 29 березня 2021 року.