Справа № 240/9234/20
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9234/20
Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко Анна Василівна
Суддя-доповідач: Сушко О.О.

31 березня 2021 року

м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сушка О.О.
суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :
позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати всіх сум належних ОСОБА_1 у день звільнення (не виплатили грошове забезпечення у сумі 15171,06 гривень, вихідну допомогу у разі звільнення в сумі 207490,66 гривень; компенсацію за речове майно в сумі 73982,83 гривень); стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (не виплатили грошове забезпечення у сумі 15171,06 гривень, вихідну допомогу у разі звільнення в сумі 207490,66 гривень; компенсацію за речове майно в сумі 73982,83 гривень) за період з 02.03.2020 по 21.04.2020 в сумі 25309,50 гривень.
Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 02.03.2020 остаточного розрахунку при звільненні із військової служби; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку з 03.03.2020 до 10.03.2020 розрахунку при звільненні в розмірі 4049 (чотири тисячі сорок дев`ять) грн 52 (п`ятдесят дві) коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням у частині відмови у задоволення позову, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходила військову службу у Збройних Силах України.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2020 №14-РС сержаната ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2020 №42-ОС, звільнено з військової служби за підпунктом «а» пунтку 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та виключено зі списків особового складу частини з 02.03.2020.
Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , позивачу перераховано на картковий рахунок: грошове забезпечення (заробітну плату) у розмірі 15171,06 грн - 11.03.2020; одноразову допомогу у разі звільнення зі служби у розмірі 207490,66 грн - 11.03.2020; грошову компенсацію за речове майно у розмірі 73982,83 грн - 21.04.2020.
Позивач, вважаючи що має право на стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошового забезпечення, яке належало при звільненні з військової служби, вихідної одноразової допомоги у разі звільнення та грошової компенсації за речове майно, звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції вважав, що компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги ст.116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця, і тому у цій частині відмовив у задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 (провадження №К/9901/33237/19) та в ухвалі від 23.09.2020 по справі №480/3105/19.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, питання проходження військової служби регулюється спеціальним законодавством. Соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюється Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.99 р. №2011 -XII.
Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до п. 242 Положення №1 153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Позивач виключена зі списків особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме: не виплата грошового забезпечення у сумі 15171,06 гривень, вихідної допомоги у разі звільнення в сумі 207490,66 гривень, компенсації за речове майно в сумі 73982,83 гривень.
Слід зауважити, що спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.
Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року по справі №822/3307/17 зазначив: «Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.
Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку що на військовослужбовців, які проходять військову службу в військових формуваннях, норми статті 117 КЗпП України не поширюються».
Отже, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.
Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника визначений Кодексом законів про працю України.
Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний припис є загальним, і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.
Посилання суду на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 620/1982/19, колегія суддів не приймає до уваги через наступне.
У обох справах мова йде про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільнення. Однак, у справі № 620/1982/19 суд висловив правову позицію щодо застосування строку звернення з таким позов до суду, а у цій справі питання постало про віднесення грошової компенсації за не отримане речове майно до належних сум при звільненні, що не є тотожним.
Таким чином, суд першої інстанції помилково вважав, що компенсація за не отримане речове майно не відноситься до належних сум при звільненні.
Обчислення середньої заробітної плати визначене Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.
Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаного Порядку в усіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Оскільки позивач виключена зі списків особового складу з 02.03.2020 року, то потрібно враховувати виплати за січень, лютий 2020 року.
Згідно довідки № 44 від 10.03.2020 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 розмір грошового забезпечення позивача за січень 2020 року становив 15185,58 гривень; за лютий 2020 року становив 15185,58 гривень.
У такому разі середньоденне грошове забезпечення становить: 15185,58 гривень + 15185,58 гривень, та суму - 30371,16 гривень поділити на 60 днів, і дорівнює 506,19 гривень.
Затримка у розрахунку станом на кінцеву дату перерахування заборгованих коштів (21.04.2020 року) склала 50 календарних днів.
В такому разі сума стягнення складає 50 днів помножити на 506,19 гривень і дорівнює 25309,50 гривень.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року скасувати.
Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати всіх сум належних ОСОБА_1 у день звільнення.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 02.03.2020 по 21.04.2020 в сумі 25309,50 гривень.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.