Справа № 300/2031/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 березня 2021 року

м. Київ

справа № 300/2031/20

адміністративне провадження № К/9901/7800/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів -Желтобрюх І. Л., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №300/2031/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іва-Арт» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іва-Арт» (надалі по тексту також - позивач, ТзОВ «Іва-Арт») звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (надалі по тексту також - відповідач 1, ДПС України, контролюючий орган), Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач 2, Головне управління ДПС в області, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування рішення від 22 червня 2020 року за №1657701/38141066 про відмову у реєстрації податкової накладної, а також зобов`язання до вчинення дій щодо реєстрації податкової накладної №10 від 02 квітня 2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Іва-Арт» (надалі по тексту також - постачальник), напрямом діяльності якого є, поряд з іншими, «оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (КВЕД 45.31)» уклало договір поставки №13-03-2020/02 від 13 березня 2020 року із Товариством з обмеженою відповідальністю «Платінум ІНВ» (надалі по тексту також - ТзОВ «Платінум ІНВ», покупець), відповідно до умов якого ТзОВ «Іва-Арт» згідно з положеннями цього договору зобов`язується систематично поставляти та передавати у власність покупцю певний товар (в спірному випадку «автошини») згідно накладних, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору. За наслідками фактичної поставки товару «автошини», виписаної видаткової накладної №252 від 02 квітня 2020 року, товарно-транспортної накладної №Р252 від 02 квітня 2020 року позивачем оформлено і подано до відповідача податкову накладну №10 від 02 квітня 2020 року на загальну суму 739555,00 гривень, в тому числі податок на додану вартість 123259,17 гривень, для її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 19 серпня 2020 року на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, скаргою Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №300/2031/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іва-Арт» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді І. Л. Желтобрюх

М. М. Яковенко