Справа № 520/13661/2020
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 р.Справа № 520/13661/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, по справі № 520/13661/2020

за позовом ОСОБА_1

до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі по тексту відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо зняття арешту з належного ОСОБА_2 жилого будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , арешт на який накладено постановою відділом виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції від 25 березня 2005 року серія АА №177156;

- зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (62300, Харківська область, місто Дергачі, вулиця Сумський Шлях, будинок 20) внести до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис щодо вилучення арешту, накладеного постановою відділу виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції від 25 березня 2005 року серія АА №177156.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець ОМ., зареєстрованого в реєстрі за №3982, ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними будівлями за номером АДРЕСА_1 (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2019 року (а.с. 15).

Згідно з довідкою №1083 від 29 жовтня 2019 року, виданою Прудянською селищною радою - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори відкрито спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №57686489 від 25 вересня 2019 року (а.с. 16).

Спадкоємцем ОСОБА_2 є його мати ОСОБА_1 , яка є позивачем по справі.

З інформації, викладеної в довідці Слатинського комунального підприємства технічної інвентаризації "Інвентаризатор" №25 від 12.06.2020 року, було встановлено, що в інвентаризаційній справі знаходиться копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 березня 2005 року серія АА №177156, виданої відділом виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції (колишнє найменування Відповідача) (а.с. 18,19).

З наданої відповіді Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №43903 від 29.09.2020 року та №43904 від 29.09.2020 року позивачеві стало відомо, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна внесене обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2030031, який зареєстровано 31.05.2005 р. Дергачівською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови № 2744 від 25.03.2005, виданою: Дергачівським ВДВС, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 яке належить: ОСОБА_2 .

Тобто житловий будинок, що є спадковим майном знаходиться під забороною відчуження.

Також відповідачем повідомлено, що в ході перевірки реєстраційного журналу вхідної кореспонденції, журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, автоматизованої системи виконавчих проваджень згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень було встановлено, що на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на теперішній час надати будь - яку інформацію стосовно арешту майна та оголошення заборони на його відчуження реєстраційний номер обтяження: 2030031, який зареєстровано 31.05.2005 р. Дергачівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови № 2744 від 25.03.2005 Дергачівського ВДВС на об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , який належить: ОСОБА_2 , відповідач не має можливості, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчих проваджень зберігаються в архіві 3 роки, а архів за 2004- 2005 роки на даний час знищено, тому і зняти арешт не вбачається можливості.

Позивачу було роз`яснено право звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обставин про порушення відповідачем у даній справі її прав та інтересів, при цьому приймаючи таке рішення суд першої інстанції вважав, що даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено матеріалами справи, постановою державного виконавця Відділу ДВС Дергачівського районного управління юстиції від 25.03.2005 року серія АА №177156 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 на підставі виконавчого листа №200-АЕ, виданого 02.09.1995 р. Рубіжанським міським судом Луганської області (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2019 року (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори відкрито спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №57686489 від 25 вересня 2019 року (а.с. 16).

Спадкоємцем ОСОБА_2 є його мати ОСОБА_1 , яка є позивачем по справі.

Позивач подала заяву до Дергачівської нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через існування арешту.

Підставою для звернення до суду з вказаним позовом є те, що позивач фактично позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно через наявність накладеного на спадкове майно арешту.

Отже, спір у цій справі стосується майнового права позивача.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з приписами ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до приписів ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З аналізу наведеної норми права слід дійти висновку, що для спорів про зняття арешту з майна, яке особа ( не боржник у виконавчому провадженні) вважає своїм, встановлено певний порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч.3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що оскарження дій чи рішень державного виконавця особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 11.12.2019 року у справі № 826/12775/15.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Так, підставою цього позову позивачка визначила наявність арешту, накладеного на майно спадкодавця, що перешкоджає їй в оформленні її спадкових прав на нерухоме майно.

За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивачки, пов`язаний з оформленням права власності на спадкове майно та фактично є різновидом негаторного позову.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 22.01.2020 року по справі №340/25/19.

Законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно, - звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту (стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

З огляду на наведені норми та сукупність обставин у цій справі колегія суддів вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, який не приведе до поновлення речового права на майно.

Оскільки зняття арешту з майна здійснюється постановою виконавця, прийнятою на підставі ухваленого судового рішення з цього питання, ефективним способом захисту є звернення до суду з позовом про визнання права та зняття арешту зі спірного майна.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Отже, спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту відповідно до ст. 19, 30 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), з приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 13.03.2019 року по справі №815/615/16.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, адже з огляду на характер спору, його суб`єктний склад, а також предмет і підстави заявлених вимог його слід вирішувати за правилами ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції вирішуючи спір по суті позовних вимог дійшов помилкового висновку про те, що спір у справі підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року по справі № 520/13661/2020 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський