Справа № 640/24562/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року м. Київ № 640/24562/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у м. Києві
провизнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.01.2020 № 06 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ з 19.12.2019 в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку; розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначити за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією; із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього, та виплачувати пенсію довічно без обмеження граничного розміру.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 грудня 2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", проте відповідач, посилаючись на статті 86 Закону України "Про прокуратуру" (відсутність 24 років вислуги) відмовив у призначенні такої пенсії.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, у зв`язку з тим, що його загальний безперервний стаж роботи становить 21 років 8 місяців 18 днів, у тому числі на посадах прокурорів - 19 років 8 місяців 18 дні, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

Вважає, що оскільки редакція Закону України "Про прокуратуру" від 26 липня 2001 року була чинною на момент призначення його на роботу в органах прокуратури, у нього є всі законні підстави для призначення пенсії за вислугу років.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

10 грудня 2020 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві подано до суду відзив, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в його задоволені.

Відзив обґрунтовано тим, що пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється нормами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно за зазначеної статті прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 24 років , у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років, у разі звернення за призначенням пенсії у період з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року.

Як зазначає відповідач, відповідно до наданих позивачем документів (паспорт, ідентифікаційний код, трудова книжка та довідка про заробітну плату від 13.12.2020 № 18-240) стаж за вислугу років складав 21 рік 8 місяців 18 днів, з них стаж на посадах прокурорів 19 років 3 місяці 18 днів.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, на заяву про призначення пенсії від 19.12.2019 було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії, про що Позивача було повідомлено листом Головного управління № 7303/03 від 15.01.2020 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" , додавши до неї копії:

диплому (свідоцтва, атестат) про навчання;

довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

довідки про джерела доходів з 01.07.2000 року;

довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру;

довідки про місце проживання (реєстрації) особи;

паспорту;

трудової книжки.

ГУ ПФУ у м. Києві рішенням від 02.01.2010 року № 06 відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та зазначено, що пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється нормами статті 86 вказаного Закону, відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 24 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років, у разі звернення за призначенням пенсії.

Одночасно, вказаним рішенням позивача повідомлено, що відповідно до наданих документів його стаж роботи на посадах прокурорів складає 19 років 3 місяці 18 днів, при цьому стаж за вислугу років - 21 рік 8 місяців 18 днів.

Незгода позивача із наведеним рішенням відповідача зумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 Закону №1058-IV використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05 листопада 1991 року, що діяла до 01 жовтня 2011 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ, який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

З 15 липня 2015 року стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VI.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 19 грудня 2019 року спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI.

Згідно із статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

Таким чином, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років були: а) вислуга років - 24 роки; б) стаж на посадах прокурорів - 14 років.

Матеріалами справи встановлено, що загальна вислуга років позивача станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії складала 21 рік 8 місяців 18 днів, в тому числі стаж роботи на посадах працівника прокуратури 19 років 3 місяці 18 днів, що не заперечується сторонами, а також, підтверджується матеріалами справи, а саме: копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Таким чином, вислуга років позивача є меншою від 24 річного стажу, визначеного частиною 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, що не надає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років.

Посилання позивача на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися є безпідставним, оскільки у період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року, що діяла до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Судом встановлено, що позивач в період з 01 вересня 1995 року до 30 червня 2000 року навчався на денному факультеті № 1 (прокурорсько-слідчий) Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, про що йому виданий диплом спеціаліста НОМЕР_2 від 29.06.2000

В подальшому, з 24.07.2000 року по 24.12.2019 року позивач працював в органах прокуратури України.

Тобто, станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому, у період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26 червня 2014 року, пункт 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача не було "законних сподівань", які могли б підпадати під дію статті 1 Першого протоколу.

Крім того у рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі "Великода проти України" Суд розглянув скаргу за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №211/5697/16-а, 10 травня 2018 року у справі №358/1830/16-а, 10 жовтня 2019 року у справі №265/3516/17 від 4 грудня 2019 року у справі №747/559/17, 18 березня 2020 року у справі №310/7064/16-а від 04 березня 2021 року у справі № 752/21286/17, у справі №452/208/17.

Таким чином, оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах Пенсійний фонд України не порушив права позивача на пенсію, відтак, підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач відмовляючи позивачу у призначені пенсії за вислугу років діяв згідно приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятого рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 263, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко