Справа № 280/869/21
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
30 березня 2021 року о/об 11 год. 25 хв.Справа № 280/869/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Новіковій Д.А., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про стягнення вартості неотриманого речового майна та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (надалі відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якому позивач просить суд: стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 вартість неотриманого речового майна та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 28.07.2020 по 20.10.2020 в сумі 50703,42 грн.

У позовній заяві зазначено наступне. ОСОБА_1 з 28.07.2017 по 28.07.2020 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України (зокрема, з 25.11.17 по 28.07.20 - у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія, номера обслуги). 28.07.2020 позивача звільнено в запас на підставі пп.«а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту під час дії особливого періоду. Вказані обставини підтверджуються Військовим квитком серії НОМЕР_4 (1, 4, 5, 8, 9 сторінки). У зв`язку із закінченням строку контракту позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату належної йому грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за час проходження служби. На час подання даного адміністративного позову грошова компенсація вартості неотриманого речового майна за час проходження служби позивачу не виплачена та не надана довідка про вартість речового майна, що належить до видачі. З огляду на викладені обставини визначити точний розмір позовних вимог на час подання адміністративного позову неможливо. Невиплата відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане речове майно є протиправною. Крім стягнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно). Оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення із списків частини, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до ст.117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Позивач підтримав позовну заяву.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. У позові та додатках до нього відсутній рапорт позивача щодо грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби та жодного документа підтверджуючого, що ВЧ НОМЕР_2 повинна компенсувати вартість речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби. Під час звільнення, а саме 28.07.2020 та протягом місяця з дня звільнення з військової служби наказ №232 від 28.07.2020, щодо вимог виплати грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби не пред`являв, а звернувся лише з заявою 07.12.2020 через свого представника адвоката Нінчук-Худякову О.М. Позивач проходив військову службу з 28.07.2017 по 28.07.2020 у ВЧ НОМЕР_2 , загальний термін служби за контрактом складав 3 роки, що є менше ніж 5 років що не дає права нарахування компенсації за неотримане речове майно. В зв`язку з тим що позивач з письмовим рапортом щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_2 не звертався, а також підстав для оформлення такої довідки щодо вартості речового майна не існувало, то надати таку довідку до суду не має можливості. Відповідач вважає, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст.117 КЗпП України. Правових підстав для виплати компенсації за неотримане речове майно у командира ВЧ НОМЕР_2 не було, а тому ніякої затримки при звільненні не було. Звідси позовна вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку під час звільнення є незаконною та безпідставною.

Відповідач проти позовної заяви заперечував.

Ухвалою судді від 08.02.2021 в адміністративній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Відповідно до Військового квитка Серії НОМЕР_4 позивач з 28.07.2017 по 28.07.2020 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України (зокрема, з 25.11.2017 по 28.07.2020 - у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія, номера обслуги).

На звернення представника позивача відповідачем надано відповідь від 17.12.2020 за №7015, в якій зазначено наступне: «… Тобто для отримання необхідної інформації та довідок від військової частини, військовослужбовці повинні звернутись до військового комісаріату за місцем реєстрації. …».

Судом досліджено: Індивідуальні відомості про застраховану особу з Пенсійного фонду України стосовно позивача; Довідку від 19.02.2021 за №264 про суму грошового забезпечення позивача, видану ВЧ НОМЕР_2 .

При вирішенні спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. (…).

У ч.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено: «… Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. …».

Відповідно до п.3 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого 16.03.2016 постановою Кабінету Міністрів України №178 (надалі «Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно»), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Як зазначено у п.4 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з п.5 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

У п.242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого 10.12.2008 Указом Президента України №1153/2008 (надалі «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»), зазначено: «… Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини».

Наказом Міністерства оборони України від 10.06.2019 за №306 «Про внесення змін до наказу Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232» (зареєстрованим 05.07.2019 в Міністерстві юстиції України за №745/33716) п.4 розділу ІІІ «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої 29.04.2016 наказом Міністерства оборони України №232 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898), доповнено новими абзацами сьомим-одинадцятим такого змісту: «Особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється: під час звільнення в запас або у відставку з правом носіння військової форми одягу за речове майно, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі; під час звільнення в запас без права носіння військової форми одягу за речове майно пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини; під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі; під час звільнення військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу, призваних на 18 місяців, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини».

Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Враховуючи наведені норми права та обставини справи, суд при вирішенні справи не застосовує п.4 розділу ІІІ «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої 29.04.2016 наказом Міністерства оборони України №232 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898) із змінами внесеними Наказом Міністерства оборони України від 10.06.2019 за №306 «Про внесення змін до наказу Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232» (зареєстрованим 05.07.2019 в Міністерстві юстиції України за №745/33716), оскільки він не відповідає наведеним правовим актам, які мають вищу юридичну силу, та обмежує право позивача на виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

При цьому, у порушення п.242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» відповідач при звільненні позивача з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини не забезпечив повністю позивача грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, що стало причиною пред`явлення позивачем до адміністративного суду даної позовної заяви.

Таким чином, на думку суду, позивач має право на виплату йому відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

За матеріалами справи відповідач по суті не заперечує щодо не отримання позивачем у повному обсязі речового майна під час проходження військової служби.

Суд вважає не належним способом захисту прав та інтересів позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартості неотриманого речового майна без зазначення конкретної суми.

Звідси, з огляду на приписи ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України, з метою захисту прав та інтересів позивача суд вважає за можливе: 1) визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 у вигляді ненарахування заборгованості за неотримане позивачем речове майно; 2) зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати заборгованість за неотримане позивачем речове майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19) зауважила, що за змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Судом встановлено, що на момент звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, тобто вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на даний час є передчасною.

Таким чином, позивач дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку при звільненні за час затримки розрахунку при звільненні з 28.07.2020 по 20.10.2020 у сумі 50703,42 грн.

При цьому, позивачем не доведено, що за період з 28.07.2020 по 20.10.2020 сума буде складати 50703,42 грн.

Водночас, позивач зможе захистити своє порушене право шляхом подання відповідного позову до адміністративного суду після проведення відповідачем з ним остаточного розрахунку, а саме виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Позивачем не надано до суду доказів понесення судових витрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення вартості неотриманого речового майна та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 у вигляді ненарахування ОСОБА_1 заборгованості за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати заборгованість за неотримане ОСОБА_1 речове майно.

В іншій частині позовної заяви відмовити.

У стягненні на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 30.03.2021.

Суддя О.О. Прасов