Справа № 380/12568/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 року справа №380/12568/20
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Сакалоша В.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним протоколу, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Міністерства оборони України (далі також МОУ, відповідача), в якій позивач просить:

- визнати протиправним пункт 8 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 80 від 05.06.2020 року про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 111 групи відповідно до п. б, ч.1, ст.16-2 Закону України «України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції від 28.11.2015 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду у місячний строк з дня набрання законної сили даною постановою суду звіт про виконання рішення.

Заявлені вимоги обґрунтовані незгодою ОСОБА_1 із відмовою відповідача у призначенні йому одноразової грошової допомоги право на яку, на його переконання, позивач набув у зв`язку із встановленням йому третьої групи інвалідності, через захворювання пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії.

Провадження у справі суд відкрив ухвалою від 04.01.2021.

МОУ надало відзив на позов. Проти заявлених вимог заперечує, вказує, що у разі встановлення інвалідності в період дії редакції ст. 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу з 31.10.1984 по 13.12.1986 року в тому числі з 07.01.1985 по 13.12.1986 року в Демократичній республіці Авганістан. Оскільки позивачу вперше встановлена інвалідність 06.12.2012, більше ніж через 26 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХХІ у позивача відсутнє. Крім того, на переконання відповідача позивачем не надано документ який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця викладене у формі протоколу, в обставинах цієї справи не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення.

Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач просив копію рішення за результатами розгляду справи направити на його поштову адресу.

З огляду на наведене, оскільки підстав для відкладення розгляду судом не встановлено, подальший розгляд справи суд ухвалив продовжити в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії довідки т.в.о. військового комісара Червоноградського міського військового комісаріату №27 від 26.05.2017 року №27, наявної у матеріалах справи, рядовий ОСОБА_1 проходив дійсно військову службу в період з 31.10.1984 року по 13.12.1986 року, у тому числі з 07.01.1985 року по 13.12.1986 року приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серії 10ААБ №115787 ОСОБА_1 06.12.2012 року під час первинного огляду була встановлена ІІІ група інвалідності, внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Згідно з копією довідки до акта огляду МСЕК Серії 10ААВ №898437 ОСОБА_1 14.12.2015 року під час повторного огляду була встановлена ІІІ група інвалідності, внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії до 01.01.2019 року.

Копією витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №791 від 26.04.2012 року, визначено, що поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку і захворювання рядового у відставці ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

26.05.2017 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення, контузії, що пов`язані з виконанням військової служби в Демократичній Республіці Афганістан, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Листом №5169 від 08 червня 2017 року Львівський обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 про те, що документи позивача не були відправлені до Міністерства оборони України, оскільки позивачем не надано копію документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Зазначено, що особам, яким встановлена інвалідність до 01.01.2014 року, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідно до пп.4 п.2 Порядку, затвердженого постановою КМ України від 28.05.2008 року №499.

Вважаючи вищевказану бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправною, позивач звернувся до суду.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15 лютого 2018 року справі №459/2844/17 у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року у справі №459/2844/17 скасовано рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 лютого 2018 року та прийнято постанову, якою позовні вимоги задоволено; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неподання на розгляд Міністерству оборони України висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі відповідно до ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та заяву з документами ОСОБА_1 ; зобов`язано Львівський обласний військовий комісаріат подати на розгляд Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі відповідно до статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та заяву з документами ОСОБА_1 , подану для призначення одноразової грошової допомоги згідно пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 року.

За результатами виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року у справі №459/2844/17 Департаментом фінансів Міністерства оборони України було направлено лист №248/5877 від 06.09.2018 року.

У листі №248/5877 від 06.09.2018 року Міністерство оборони України зазначає, що виконати судове рішення є неможливим, оскільки позивачем не надано довідки про ступінь втрати працездатності у відсотках, а відтак, неможливо визначити розмір одноразової грошової допомоги.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2019 року у справі №1340/4810/18, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 року, позов ОСОБА_1 було задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви та документів ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Згідно із копією довідки до акта огляду МСЕК Серії 12ААА №845118 ОСОБА_1 02.01.2019 року під час повторного огляду була встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново, внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

03.01.2019 року позивачу було видане посвідчення Серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.05.2019 року №50, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 року у справі №1340/4810/18, відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставами для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги слугувало:

-відсутність документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;

-оскільки інвалідність у ОСОБА_1 , як особи, яка проходила строкову службу встановлена пізніше трьох місяців після звільнення зі служби.

Матеріалами справи стверджується, що 31.05.2019 року Львівським військовим комісаріатом листом від 31.05.2019 року за №5764 було проінформовано позивача про результати розгляду його документів та в додатку до такого долучено для відома Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.05.2019 року №50. У листі вказано, що розглянувши подані позивачем документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки п.6 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності у 2012 році, а також п.п.4 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Крім того, наголошено, що позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено п.3 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 визнано протиправним рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, що оформлене пунктом 19 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.05.2019 року №50. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язано Міністерство оборони України у місячний термін з дня набрання законної сили рішенням Львівського окружного адміністративного суду у даній справі подати звіт про його виконання.

14.07.2020 представник позивача отримав лист Департаменту фінансів МОУ №248/5321 від 06.07.2020, з яким було надано копію витягу з пункту 8 протоколу засідання Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №80від 05.06.2020 року. Вказаним рішенням відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що інвалідність встановлено понад з-місячний строк та не подано документа що свідчить про причини та обставини поранення , а також документа про втрату працездатності.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, вважаючи таке протиправним, а свої права порушеними ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір суд керувався таким.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі-Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ України, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Пунктом 3 Порядку №975 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як встановлено, за результатами первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 06.12.2012 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії

Частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Аналогічна норма закріплена у підпункті 3 пункту 6 Порядку №975, зокрема, військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Поряд з цим слід зазначити, що згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Таким чином, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону № 2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Матеріалами справи, а саме копією довідки Червоноградського міського військового комісаріату від 26.05.2017 року №27 підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 31.10.1984 по 13.12.1986 у тому числі з 07.01.1985 по 13.12.1986 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Авганістан.

З даних доказів слідує, що захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, набуті ОСОБА_1 внаслідок поранення, що мали місце в період проходження ним строкової військової служби.

Враховуючи, що з моменту звільнення ОСОБА_1 зі строкової військової служби минуло більше 26 років, суд вважає що у позивача відсутні права на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ XII.

Необхідно також зазначити, що до моменту набрання чинності Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII) право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби. Однак з 01 січня 2017 року, після набрання чинності Законом №1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2019 року в справі №816/1458/18, від 15 квітня 2019 року в справі №2540/2558/18, від 26 червня 2019 року №750/5074/17, від 25 квітня 2019 року в справі №806/2508/18, від 25 квітня 2019 року в справі №806/2192/18, від 04 березня 2020 року в справі №756/1003/16-а.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. " від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не здійснюється.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Сакалош