Справа № 280/3107/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2021 року м. Дніпросправа № 280/3107/20

головуючий суддя І інстанації - Максименко Л.Я.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання: Чорнов Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року в адміністративній справі №280/3107/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромбуд Інвест" до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метпромбуд Інвест" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.09.2019 року № та № .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромбуд Інвест" було задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 23.09.2019 року та № від 23.09.2019 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Запорізькій області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті останнім на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Метпромбуд Інвест" було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Cкаржником подано клопотання про заміну відповідача у справі в порядку правонаступництва, а саме Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області () на Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663).

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 року ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, в тому числі Головне управління ДПС у Запорізькій області.

Абзацом третім пункту 2 цієї постанови установлено, що права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 року № 529 утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, в тому числі й Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Відповідно до Положення про Головне управління ДПС у Запорізькій області області, затверджене наказом ДПС № 643 від 12.11.2020 р., Головне управління ДПС у Запорізькій області є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Запорізькій області ().

Наказом ДПС № 755 від 24.12.2020 року наказано розпочати з 01.01.2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року № 529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Отже, враховуючи те, що Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663) є правонаступником Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (), суд вважає за необхідне допустити заміну відповідача у справі його правонаступником.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, на підставі наказів ГУ ДФС у Запорізькій області від 11.06.2019 року № 2027 та від 15.08.2019 № 2810 проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТПРОМБУД ІНВЕСТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні показників, включених до декларацій з податку на додану вартість, по взаємовідносинам з TOB «БУД МЕРЕЖА» за листопад, грудень 2018 року.

За результатами перевірки було складено акт № 517/08-01-14-07/41281708 від 28.08.2019.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог, зокрема:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства, який підлягає сплаті до бюджету за 2018 рік на суму 2 167 225 грн.;

- п.п.14.1.36, п.п.14.1.181, п.п.14.1.231, п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету всього на загальну суму 2 408 028 грн., в т.ч.:

- за листопад 2018 року на суму 2 023 400 грн.;

- за грудень 2018 року на суму 384 628 грн.

На підставі Акту перевірки № 517/08-01-14-07/41281708 від 28.08.2019, контролюючим органом відносно TOB «МЕТПРОМБУД ІНВЕСТ» прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 23.09.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на суму 3 612 042, 00 грн., з яких 2 408 028, 00 грн. за основним платежем та 1 204 014,00 грн. за штрафними санкціями;

- № від 23.09.2019 про збільшення податкових зобов`язань за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 2 709 031,25 грн., з яких 2 167 225, 00 грн. за основним платежем та 541 806, 25 грн. за штрафними санкціями.

Підприємством оскаржено в адміністративному порядку вищевказані податкові повідомлення-рішення, проте рішенням ДПС України від 29.11.2019 № 11252/6/99-00-08-05-01 скаргу TOB «МЕТПРОМБУД ІНВЕС» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення № від 23.09.2019 та № від 23.09.2019 без змін.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи податкового органу про нереальність господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Буд Мережа» не відповідають фактичним обставинам та спростовуються наданими до матеріалів справи документами, що свідчить про протиправність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень та необхідність їх скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку, визначені ст.139 ПК України.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Як свідчать встановлені обставини справи, 14.09.2018 року між TOB «АРХІНФОРМ-ПРОЕКТ», як підрядником та TOB «МЕТПРОМБУД ІНВЕСТ», як субпідрядником укладено договір № 2018/178ск-2.

Підпунктом 1.1. Договору № 2018/178ск-2 передбачено, що субпідрядник зобов`язується власними силами та/або залученими силами за завданням підрядника у відповідності до умов даного Договору виконати роботи, передбачені графіком проведення ремонтів на ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ», договірними цінами та/або заявками підрядника.

Також, 24 вересня 2018 року між TOB «АРХІНФОРМ-ПРОЕКТ», як підрядником та TOB «МЕТПРОМБУД ІНВЕСТ», як субпідрядником укладено договір № 2018/182ск-1.

Підпунктом 1.1. Договору підряду № 2018/182ск-1 передбачено, що: «Субпідрядник зобов`язується власними та/або залученими силами за заданням підрядника у відповідності до умов вказаного Договору виконати работи з демонтажу футеровки фурменої зони та гарнісажа шахти доменої печі № 4 із застосуванням машини для ломки футеровки для доменого цеху ПАО «МК «АЗОВСТАЛЬ»» у відповідності з техничним завданням (Додаток № 9 до договору)».

В свою чергу, 10 листопада 2018 року між ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», як замовником та TOB «МЕТПРОМБУД ІНВЕСТ», як Підрядником укладено договір № 20/2018/3175.

Відповідно до підпункту 1.1. Договору № 20/2018/3175: «Замовник доручає, а підрядник зобов`язується на власний ризик виконати в порядку та на умовах вказаного Договору работи з капитального ремонту доменної печі № 4 (монтаж теплообмінників, устаткування) інв. № 10500209 доменого цеху ПАТ «Запоріжсталь» в обсязі, передбаченому затвердженими замовником кошторисами або проектами».

Для виконання частини робіт за вищевказаними договорами і було залучено субпідрядника TOB «БУД МЕРЕЖА».

Так, TOB «МЕТПРОМБУД ІНВЕСТ», як підрядником та TOB «БУД МЕРЕЖА», як субпідрядником було укладено договір субпідряду № 0111/18-5.

Відповідно до п. 1.1 наведеного договору, субпідрядник зобов`язується власними та/або залученими силами за завданням Підрядника у відповідності до умов дійсного договору виконати роботи, передбачені графіком проведення ремонтів на ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» (далі - замовник), за договірними цінами та/або заявками підрядника.

На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду було подано копії податкових накладних від 30.11.2018 року № 181, від 30.11.2018 року № 182, від 30.11.2018 року № 183, від 30.11.2018 року № 184, від 30.11.2018 року № 185, акти приймання виконаних робіт № 311 -2/СП від 30.11.2018 року, № 311-10/СП від 30.11.2018 року, № 311-11/1 /СП від 30.11.2018 року, № 311 -11 /СП від 30.11.2018 року, № 311 -12/СП від 30.11.2018 року, № 311 -13/СП від 30. 11.2018 року, № 311-14/СП від 30.11.2018 року, № 311-15/СП від 30.11.2018 року, № 311-15/2/СП від 30.11.2018 року.

Розрахунок за виконанні роботи здійснювався в безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень від 28.01.2019 року № 282, від 01.02.2019 року № 15, від 25.03.2019 року № 89, від 25.06.2019 року № 297, від 30.01.2019 року № 292, від 01.02.2019 року № 16, від 04.01.2019 року № 8, від 13.12.2018 року № 1575, від 28.12.2018 року № 1588, від 17.01.2019 року № 1600, від 29.12.2018 року № 405, від 17.01.2019 року № 1595, від 04.01.2019 року № 15,

Також між TOB «МЕТПРОМБУД ІНВЕСТ», як підрядником та TOB «БУД МЕРЕЖА», як субпідрядником укладено договір субпідряду №0112/18-1 від 01.12.2018.

Відповідно до п. 1.1 Договору субпідряду №0112/18-1 від 01.12.2018 року, підрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується на власний ризик виконати у порядку та на умовах даного Договору роботи по об`єкту «KP ДП-4 (монтаж теплообмінників) ДЦ; Капітальний ремонт ДП-4 ПАТ «Запоріжсталь» в об`ємах, передбачених затвердженими Підрядником договірними цінами або проектами. Роботи виконуються на території ПАТ «Запоріжсталь» (далі-замовник).

На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем було складено податкові накладні від 29.12.2018 року № 85, від 29.12.2018 року № 87, від 29.12.2018 року № 86, від 29.12.2018 року № 88, акти приймання виконаних робіт № 12-25/1 СП,12-28/1-СП від 30.11.2018 року, № 12-62/СП від 29.12.2018 року, № 12-322/СП від 29.12.2018 року, № 12-22/СП від 29.12.2018 року. Розрахунок за виконанні роботи здійснювався в безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень № 224 від 20.11.2018 року, № 228 від 28.11.2018 року, №244 від 13.12.2018 року, №245 від 13.12.2018 року.

Також, позивачем до суду були подані копії заявок на видачу тимчасових перепусток від 01.11.2018 року № 953 від 01.11.2018 року № 77 в яких перелічені працівники TOB «БУД МЕРЕЖА», та їх посади.

Дослідивши наведені спірні документи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останні містять всі обов`язкові реквізити, що передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними та такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з виконання робіт, фактичний рух активів та зміни у майновому стані позивача.

Щодо посилань податкового органу на відсутність у контрагентів позивача основних засобів, недостатньої кількості трудових ресурсів, невідповідність придбаних та реалізованих товарів, віднесення податковим органом певних контрагентів до ймовірних учасників схем ухилення від оподаткування та не знаходження останніх за місцем реєстрації, то суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо контрагент порушив податкове законодавство, не забезпечив належне ведення бухгалтерського обліку, збереження первинних бухгалтерських документів, тощо, то відповідно, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 61 Конституції України, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту, якщо останній має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Так, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення виконавцем послуг правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу "Інтерсплав проти України" (рішення від 09.01.2007 року (заява № 803/02), вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 18.12.2018 року по справі № 816/1118/17, від 15.01.2019 року по справі №809/2918/13-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відносно посилань податкового органу на наявність кримінального провадження № № 000006 та протоколів допиту співробітників відділу охорони праці ПАТ «Запоріжсталь» та інших осіб, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наявність зареєстрованого кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, тому як відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як свідчать встановлені обставини справи, вироки відносно позивача та його контрагентів відсутні, а зворотного відповідачем не доведено.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 95 Кримінального процесуального кодексу України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді, а тому до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17, від 06.11.2018 року по справі № 822/551/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Що стосується посилань податкового органу на відомості інформаційних баз даних, як джерела інформації, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.11.2019 року по справі № 826/11629/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Що стосується посилань відповідача на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду після вжиття заходів адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, передбачений п. 56.19 ст. 56 Податкового кодексу України, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України у разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження, відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Отже, зазначений пункт Податкового кодексу України встановлює місячний строк для оскарження податкових повідомлень-рішень, який, за змістом цієї норми, починає перебіг із дня, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження

Аналіз пунктів 56.18 та 56.19 статті 56 Податкового кодексу України свідчить про те, що ці норми по-різному регулюють питання строків судового оскарження рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання.

По-перше, відрізняється тривалість строку, протягом якого платник податків має право звернутися до суду з вимогою щодо протиправності рішення контролюючого органу. Якщо пункт 56.18 статті 56 Податкового кодексу України відсилає до строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (1095 днів), то пункт 56.19 даної статті встановлює місячний строк для судового оскарження.

По-друге, передбачений пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України строк розпочинає свій перебіг від дня, що настає за днем отримання платником податків рішення контролюючого органу. А строк, установлений пунктом 56.19 цієї ж статті Податкового кодексу України, починає відлік від дня, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження. При цьому, на момент початку перебігу строку для судового оскарження за правилами пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, аналогічний строк, згідно з приписами пункту 56.18 цієї ж статті є таким, що вже розпочався.

Таким чином, два зазначені приписи Податкового кодексу України по-різному регулюють ті самі правовідносини і при цьому суперечать один одному. За таких обставин пункти 56.18 та 56.19 статті 56 Податкового кодексу України не можуть застосуватися судами одночасно, натомість перевагу повинно бути надано одній із цих законодавчих норм.

Отже, при розв`язанні даної законодавчої колізії, слід керуватися пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України. Цією нормою встановлено, що у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено також в Остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України".

Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв`язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Ураховуючи викладене, строк для звернення до суду платника податків із вимогою щодо визнання протиправним рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання повинен визначатися за правилами пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України. Зазначений строк становить 1095 днів із дня отримання такого рішення, незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове розв`язання спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.02.2019 року по справі №818/309/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, спірні податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем 27.09.2019 року.

В свою чергу, відповідно до штемпелю суду першої інстанції, проставленому на адміністративнмоу позові, останній був поданий до суду першої інстанції 12.05.2020 року, що свідчить про дотримання позивачем 1095 денного строку звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не було доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 23.09.2019 року № та № , що свідчить про їх протиправність та необхідність скасування.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року в адміністративній справі №280/3107/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко