Справа № 360/3106/20
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року справа №360/3106/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року (повний текст складено 20 листопада 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/3106/20 (суддя І інстанції Шембелян В.С.) за позовом адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

18 серпня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку), в якому позивач просив: - визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивачу протиправною; - визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу від 12.05.2020; - зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області провести поновлення виплати пенсії позивачу з 01.01.2015 на вказаний ним банківський рахунок відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон. Для оформлення постійного проживання за кордоном позивач оформив зняття з реєстрації з останнього місця проживання та здав паспорт громадянина України. 12.09.2014 позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2015 року і станом на сьогоднішній день позивач, призначеної за законом пенсії не отримує.

12.03.2020 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, надіслав безпосередньо до відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву позивача про поновлення пенсії.

15.05.2020 представником отримано лист № 55/1/Л-1/2020 від 12.05.2020, у відповідності до якого, відповідач відмовив у поновленні пенсії, обґрунтовуючи свою відмову тим, що у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача та що відсутність міжнародної пенсійної угоди між Україною та Ізраїлем не дозволяє відповідачу поновити пенсію позивачу, що позивачем не була дотримана вимога щодо особистого звернення за поновленням пенсії, та що особиста заява позивача, яка була підписана позивачем перед нотаріусом, нотаріально посвідчена та легалізована печаткою апостиль, та оригінал якої був переданий відповідачу засобами поштового зв`язку не є особистим зверненням позивача, тому, на думку відповідача, відсутні правові підстави для поновлення пенсії позивачу.

Позивач вважає, що рішення та дії відповідача щодо незаконної відмови в поновленні виплати пенсії, є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці, у зв`язку із чим і подано даний адміністративний позов.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 360/3106/20 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 12 травня 2020 року № 55/1/Л-1/2020 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 19.01.2020, що подана його представником разом з листом від 12 березня 2020 року № 194.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ні позивачем ні представником позивача не було дотримано вимог діючого законодавства щодо порядку подання документів про поновлення пенсії до органів Пенсійного фонду України, передбачених Порядком № 22-1 та Положенням № 13-1, а саме : до відповідного структурного підрозділу з ідентифікацією особи, яка надає документи, звернення не надавалось. Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю 12.09.2014, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль (а.с. 51-60).

До виїзду за кордон позивач постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 56).

Відповідно до протоколу № 6622 від 09.11.2015 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 28.10.2015 (а.с 153).

Рішення (протоколу) про припинення нарахування та виплати пенсії позивачу відповідач суду не надав, однак у відзиві визнав ту обставину, що призначена позивачу пенсія перераховувалась на банківський рахунок з грудня 2015 року по березень 2016 року, а з квітня 2016 року по серпень 2016 року включно отримана через поштове відділення зв`язку (а.с. 184-184 зв. бік).

Відповідно до довідки УПФУ в м. Сєвєродонецьку № 4213 від 27.08.2020 ОСОБА_1 отримував пенсію за віком з жовтня 2015 року по серпень 2016 року, з 01.09.2016 по 01.02.2017 пенсія у сумі 9 627,84 грн нараховувалась, але була не виплачена у зв`язку з тривалою неоплатою (неотримано пенсіонером в поштовому відділенні), з 01.03.2017 по теперішній час пенсія не нараховується та не виплачується (а.с. 180).

16.03.2020 за вхідним номером 842/Л-1200-20 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов лист №194 від 12.03.2020 від представника позивача за довіреністю В.Меламед, в якому зазначено, що ОСОБА_1 12.09.2014 року виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. По досягненню пенсійного віку позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалася йому до виїзду за кардон Управлінням праці та соціального захисту населення в м. Сєвєродонецьк. Починаючи з 2015 року і по день звернення з вказаним листом позивач пенсію не отримує, жодним з територіальних управлінь ПФУ на даний час пенсію не поновлено та її виплати не відбувається. В листі заявлено вимогу про здійснення поновлення пенсії позивачу відповідно до особистої заяви пенсіонера ОСОБА_2 від 19.01.2020 про поновлення пенсії з 01.01.2015, оригінал якої із нотаріально засвідченим підписом позивача та апостилем додано до вказаного листа (а.с. 175-176, 171-172).

До вказаного листа також додано нотаріально засвідчену та апостильовану довіреність позивача, видану на представників, в тому числі на Вадима Меламеда, якою вказаних осіб уповноважено вчиняти необхідні дії в судах будь-якої інстанції, в тому числі в органах Пенсійного фонду України вчиняти дії по всім без винятку питанням, що стосуються реалізації, в тому числі оформлення та захисту його прав на соціальне і пенсійне забезпечення, зокрема: поновлення, нарахування, перерахування, отримання належних йому соціальних пенсійних виплат, компенсацій. Для цього представники вправі подавати від його імені всі без винятку документи, необхідні для оформлення пенсійних прав позивача та одержувати такі документи (а.с.155-157).

Також додано до вказаного листа нотаріально засвідчену та апостильовану копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , що виданий Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області 05.09.2013 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с.158-163).

До цього листа також додавався оригінал картки платника податків на позивача (а.с.164), а також копія пенсійного посвідчення позивача № НОМЕР_1 , номер особового рахунку НОМЕР_3 від 02.12.2015 та копія трудової книжки позивача, завірені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю В. Меламед юридичний офіс Ізраїль-Україна, інд. номер 37172030 та підписом без визначення особи, якій він належить (а.с.165-169).

Листом від 20.03.2020 № 685-826/А-01/8-1200/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії передало на розгляд до УПФУ в м. Сєвєродонецьку (а.с. 154).

Листом від 27.03.2020 № 55/1Л-1 УПФУ в м. Сєвєродонецьку відмовило позивачу у поновленні пенсії з тих підстав, що не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо особистого звернення пенсіонера або його представника із заявою про поновлення виплати пенсії, заява про поновлення виплати пенсії від 19.01.2020 була розглянута відповідно до Закону України Про звернення громадян (а.с. 173-174).

В подальшому УПФУ в м. Сєвєродонецьку своїм рішенням від 12.05.2020 № 55/1Л-1/2020 відмовило позивачу у поновлені виплати пенсії у зв`язку з тим, що не було дотримано вимог діючого законодавства щодо порядку подання документів про поновлення пенсії до органів Пенсійного фонду України, передбачених Порядком № 22-1 та Положенням № 13-1, а саме: до відповідного структурного підрозділу з ідентифікацією особи, яка надає документи, звернення не надавались; запропоновано представнику ОСОБА_1 звернутись до відповідного структурного підрозділу управління з дотриманням встановленого порядку звернення за поновленням пенсій, ідентифікувати свою особу та надати відповідну заяву від імені свого довірителя (а.с. 177-179).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як встановлено судом, представник позивача звернувся до суду за захистом порушеного права ОСОБА_2 на поновлення виплат призначеної йому пенсії, оскаржуючи рішення відповідача про відмову в здійсненні такого поновлення.

Згідно з вимогами пункту 4 частини 1 статті 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється в тому числі у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Відповідно до вимог частини 2 статті 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Статтею 46 Закону №1058 передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії (та в інших, зазначених в цьму пункті випадках) подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Зазначені положення свідчать про те, що підставою для поновлення пенсії є саме особиста заява пенсіонера.

Згідно з положеннями пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абз. 1-2). Днем звернення за поновленням виплати пенсії (та в інших, зазначених в цьму абзаці випадках) вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (абз. 5).

Системний аналіз положень пункту 1.7 Порядку № 22-1 свідчить про те, що заяву про поновлення пенсії може бути подано засобами зв`язку (поштою), датою ж звернення за поновленням виплати пенсії є дата прийняття органом заяви із всіма необхідними для поновлення пенсії документами.

Норми Порядку № 22-1 не містять вимог стосовно прямої заборони особам, що звертаються до пенсійних органів, подавати заяву про поновлення виплати пенсії через представника, уповноваженого на вчинення таких дій на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 202 Цивільного Кодексу України (ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 статті 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з вимогами ч.ч. 1-2 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Частина 1 статті 239 ЦК України передбачає, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Враховуючи принцип свободи договору, вимоги ст. 19 Конституції України, статей 202-204, ч.4 209, 237- 239, 244-245 Цивільного Кодексу України, а також п.п. 1.5, 1.7 Порядку № 22-1, суд дійшов висновку, що позивач мав право подати особисту заяву про поновлення виплати пенсії через представника, що здійснює повноваження на підставі нотаріально посвідченої довіреності, а представник мав право від імені позивача надіслати вказану заяву разом з необхідними документами (в тому числі, що засвідчують особистий підпис позивача на вказаній заяві,) пенсійному органу засобами поштового зв`язку, оскільки заззначені вимоги Порядку № 22-1 не містять прямої заборони вчинення таких дій, а, як встановлено судом, зміст правочину щодо подачі особистої заяви пенсіонера (певного документу) про поновлення виплати призначеної йому вже пенсії до пенсійного органу не вимагає його вчинення безпосередньо особою пенсіонера.

Суд дійшов висновку, що чинним законодавством передбачена можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його особистої заяви уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Вищезазначений висновок узгоджується з праовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Судом встановлено, що до УПФУ в м. Сєвєродонецьку звертався представник позивача, що діяв від його імені на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, який подав відповідачу особисту заяву позивача про поновлення пенсії разом з документами, що посвідчують особистий підпис позивача на вказаній заяві та факт призначення йому пенсії (копія пенсійного посвідчення, довідка про ідентифікаційний код особи (оригінал).

Отже, заява позивача мала бути розглянута відповідачем по суті звернення відповідно до вимог частини 2 статті 49 Закону №1058 протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати шляхом прийняття відповідного рішення. Поновлення виплат пенсії позивачу, за наявності відповідних підстав мало здійснюватися в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону (із встановленням підстав припинення нарахування пенсії, вини самого пенсіонера чи пенсійного органу в ненарахуванні таких виплат).

Як зазначив відповідач у відзиві та довідці № 4213 від 27.08.2020, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 28.10.2015, яку він отримував з жовтня 2015 року по серпень 2016 року (виплати здійснювалися з грудня 2015 по березень 2016 на банківський рахунок, з квітня по серпень 2016 на поштове відділення) з 01.09.2016 по 01.02.2017 пенсія у сумі 9627,84 грн нараховувалась, але була не виплачена у зв`язку з тривалою неоплатою (неотримано пенсіонером в поштовому відділенні), з 01.03.2017 по теперішній час пенсія не нараховується та не виплачується. Рішення (протоколу) про припинення нарахування та виплати пенсії позивачу відповідач суду не надав.

Як вбачається з заяви позивача та листа його представника, з яким цю заяву надіслано пенсійному органу, сторона позивача визнає факт призначення йому пенсії, надає копію пенсійного посвідчення від 02.12.2015 № НОМЕР_1 , однак сам факт отримання пенсійних виплат заперечує та просить поновити її виплату з 01.01.2015 року.

В оскарженому рішенні від 12.05.2020 № 55/1Л-1/2020 відповідачем не надавалася оцінка спірним для сторін обставинам на підставі певних документів, а саме факту отримання (неотримання) позивачем сум призначеної пенсії за період з жовтня 2015 року по серпень 2016 року, а також наявності підстав для припинення нарахування та виплат призначеної пенсії (рішення чи протокол) та наявності підстав для поновлення нарахування пенсійних виплат саме у спосіб, про який зазначає позивач в своїй заяві від 19.01.2020 року, а саме: на певний банківський рахунок (а.с.177-179).

Достатність поданих з заявою про поновлення пенсії (необхідних) документів є вирішальним при розгляді такої заяви, в тому числі для визначення дати, з якої мають бути поновлені виплати відповідно до вимог пункту 1.7 Порядку № 22-1 .

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач звернення позивача за його предметом не розглядав, додані до його особистої заяви документи щодо поновлення виплати призначеної пенсії на предмет їх достатності для вирішення питання щодо поновлення цих виплат, так само як і підстав її припинення не оцінював, отже рішення прийняв з формальних підстав, отже зазначене рішення не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, є необгрунтованим та безпідставним.

Зазначене свідчить про наявність підстав для визнання оскарженого рішення протиправним та скасування з обранням іншого способу захисту порушеного права, а саме зобов`язання відповідача повторно розглянути особисту заяву позивача з поданими документами за суттю звернення.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішення чи дій пенсійного органу щодо припинення нарахування та виплат пенсії позивачу він не оскаржує.

Листом від 27.03.2020 № 55-1/Л-1 відповідач повідомив представника позивача про неможливість поновлення пенсії, а з позовом представник звернувся 18.08.2020, тобто в межах строку, визначеного частиною другою статті 122 КАС України.

Відтак шестимісячний строк звернення до суду з зазначеними вимогами позивачем дотримано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 360/3106/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 360/3106/20 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 березня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко