Справа № 580/5854/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5854/20 Суддя першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження у порядку спрощеного позовного провадження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:

- визнання протиправною бездіяльності Черкаського ОВК щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 року до 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року;

- стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року до 28.02.2018 року із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року;

- стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат із оплати правничої допомоги у сумі 6000 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Черкаського ОВК щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року до 28.02.2018 року;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року до 28.02.2018 року;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 витрати із оплати правової допомоги у сумі 2000 (дві тисячі) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляції) є обов`язковим для всіх роботодавців, а приписами чинного законодавства не скасовано виплату індексації заробітної плати та не пов`язано вчинення таких дій з надходженням коштів до підприємства, установи, організації.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що встановлення місяця підвищення (базового місяця) належить до повноважень Відповідача, у той час як доказів неправильного його визначення Позивачем не надано.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд прийшов до безпідставного висновку про дискреційність повноважень Відповідача при визначенні базового місяця для обчислення індексації, позаяк нормами чинного законодавства, а також позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.09.2020 року у справі №200/9297/19-а, підтверджується необхідність застосування до спірних правовідносин базового місяця січень 2008 року для обчислення індексації.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, адже ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 року повернуто апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 , то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, згідно посвідчення від 05.09.2017 серії НОМЕР_1 (а.с. 9) Позивач є учасником бойових дій.

Відповідно до витягу з наказу Черкаського об`єднаного міського військового комісаріату від 12.03.2015 року № 44 (а.с. 10) капітана ОСОБА_1 призвано за мобілізацією до Черкаського обласного військового комісаріату.

Згідно витягу з наказу Черкаського ОВК від 19.06.2018 року № 132 капітана ОСОБА_1 звільнено у відставку за станом здоров`я (а.с. 11).

Крім того, за наслідками розгляду звернення Позивача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення Відповідач листом від 03.11.2020 року № 6/7/736 повідомив останнього, що індексація у період з січня 2016 року по лютий 2018 року не виплачувалася та не нараховувалася у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, а механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає, тому здійснити нарахування та виплату індексації Відповідач не має можливості. Також у вказаному листі підкреслено, що нарахування індексації у період з 01.03.2018 року не здійснювалося у зв`язку з тим, що з цієї дати відбулося підвищення розмірів посадових окладів військовослужбовців та встановлено базовий місяць березень 2018 року (а.с.12).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 2, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військо службовців та членів їх сімей», ст. ст. 2, 4, 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон), а також ряду положень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078), суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, адже чинним законодавством гарантовано право особи на отримання індексації заробітної плати, яке не може залежати від надходження коштів до підприємства, установи чи організації, у той час як питання встановлення базового місяця належить до виключної компетенції Відповідача, а доказів його неправильного визначення матеріали справи не містять.

З таким висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не можна не погодитися з огляду на таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Приписи ч. 6 ст. 2 Закону визначають, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 21.07.2016 року 103 відсотка).

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком №1078.

Приписи п. 1-1 Порядку №1078 визначають, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 21.07.2016 року 103 відсотка).

Згідно абз. 5 п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.

У свою чергу, за правилами абз. 2 п. 2 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Тобто, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 року у справі № 825/565/17, наявні підстави вважати, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Разом з тим, колегією суддів враховується, що, як вірно було зазначено судом першої інстанції, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією Відповідача як органу, в якому Позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на Відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити Позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у межах спірних правовідносин індексація не була нарахована та виплачена Позивачеві. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний Відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права Позивача не можна вважати порушеними, а доказів протилежного останнім не наведено.

За таких обставин колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону, покладається на Відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації Позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» відсутні.

Аналогічна позиція щодо тотожних правовідносин висловлена Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19.

У свою чергу, посилання Апелянта на необхідність застосування при вирішенні цього спору позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.09.2020 року у справі №200/9297/19-а, колегія суддів вважає помилковим, позаяк у згаданій справі вирішувалося питання роз`яснення судового рішення з метою необхідності визначення базового місяця обчислення індексації. Натомість, у справі №580/5854/20, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, встановлено, що вимога про стягнення з Черкаського ОВК на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення саме базового місяця січень 2008 року є передчасною і тому саме з цих підстав не підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк
Судді Л.В. Губська
О.В. Епель

Повний текст постанови складено «31» березня 2021 року.