Справа № 540/3077/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/3077/20

Головуючий І інстанції Войтович І.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу начальника Головного управління ПФУ в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року (м.Херсон, дата складання повного тексту рішення - 10.11.2020р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) та 3-ї особи Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

16.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення ПВР у Херсонській області Південного МУ Міністерства юстиції України (м.Одеса), в якому, з урахуванням уточнень, просила суд визнати протиправними дії відповідача, скасувати постанову державного виконавця ВП №60891703 від 29.09.2020р. про закінчення виконавчого провадження, зобов`язати прийняти виконавчий лист до виконання та повністю виконати рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 14.03.2018р.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а виконавче провадження - відновленню, оскільки державний виконавець, на її думку, в порушення ст.ст.1,5 Закону України «Про виконавче провадження», не вчинив усіх необхідних дій по виконанню рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 14.03.2018р. по справі №663/956/17, на підставі якого було видано виконавчий лист від 31.05.2019р. №663/956/17.

Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду від 30.10.2020р. відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості 3-ї особи без самостійних вимог щодо предмету спору ГУ ПФУ в Херсонській області.

04.11.2020р. відповідач надав до суду письмовий відзив на позов, в якому позовні вимоги категорично не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки державний виконавець, в даному випадку, жодних порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» не допустив та ухвалив спірну постанову на підставі листа-повідомлення ГУ ПФУ в Херсонській області від 03.01.2020р. №179/08 про виконання судового рішення.

06.11.2020р. до суду 1-ї інстанції надійшла заява 3-ї особи, в якому пенсійний орган просив суд відмовити в задоволенні позову у зв`язку із відсутністю підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та розглянути справу у порядку письмового провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванченко М.В. про закінчення виконавчого провадження №60891703 від 29.09.2020р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник 3-ї особи 20.11.2020р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10.11.2020р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та відповідач вказане вище рішення окружного суду від 10.11.2020р. в апеляційному порядку не оскаржили.

09.12.2020 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку із несплатою апелянтом судового збору.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.01.2021р. відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних і достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 14.03.2018р. по справі №663/956/17 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо зменшення основного розміру пенсії по втраті годувальника, військовослужбовця смерть якого пов`язана з хворобою, отриманою при ліквідації аварії на ЧАЕС, до 2-х прожиткових мінімумів. Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати пенсію по втраті годувальника військовослужбовця, смерть якого пов`язана з хворобою, отриманою при ліквідації аварії на ЧАЕС відповідно ст.ст.54,57 Закону України №796, з включенням суми премії 400 карб., отриманої за виконання особливо небезпечних робіт 29.09.1986р. в зоні відчуження в суму заробітної плати для розрахунку пенсії по втраті годувальника. Заробітну плату для нарахування пенсії по втраті годувальника визначити в сумі 428,19 карб. за 29.09.1986р., як відшкодування фактичних збитків по втраті годувальника, померлого від хвороби при ліквідації аварії на ЧАЕС. Пенсію по втраті годувальника, військовослужбовця, смерть якого пов`язана з хворобою, отриманою при ліквідації аварії на ЧАЕС нарахувати відповідно до Постанови КМУ від 23.11.2011р. №1210, застосовуючи пп.4 п.п.3,8,9 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із визначеної одноденної заробітної плати за 29.09.1986р. в розмірі 428,19 карб. Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області зробити перерахунок пенсії по втраті годувальника, нарахованої за ст.ст.54,57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту виникнення права на одержання такої пенсії - з 28.09.2016р.

Вищевказане рішення суду сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили 14.04.2018р.

10.07.2018р. Скадовським районним судом Херсонської області по даній справі винесено ухвалу про усунення описки в зазначеному вище рішенні від 14.03.2018р., а саме ухвалено: «другий абзац резолютивної частини рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 14.03.2018р. викладено в наступній редакції: «Зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати пенсію по втраті годувальника військовослужбовця, смерть якого пов`язана з хворобою, отриманою при ліквідації аварії на ЧАЕС, відповідно ст.ст.54,57 Закону України №796 з включенням суми премії 400 карб., отриманої за виконання особливо небезпечних робіт 29.09.1986р. в зоні відчуження в суму заробітної плати для розрахунку пенсії по втраті годувальника. Заробітну плату для нарахування пенсії по втраті годувальника визначити в сумі 428,19 карб. за 29.09.1986р., як відшкодування фактичних збитків по втраті годувальника, померлого від хвороби при ліквідації аварії на ЧАЕС. Пенсію по втраті годувальника, військовослужбовця, смерть якого пов`язана з хворобою, отриманою при ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції нарахувати відповідно до Постанови КМУ від 23.11.2011р. №1210, застосовуючи п.п.4 п.п.3,8,9 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із визначеної одноденної заробітної плати за 29.09.1986р. - в розмірі 428,19 карб.».

Далі, 24.09.2018р. ОСОБА_1 звернулася до суду 1-ї інстанції із заявою про роз`яснення рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 14.03.2018р. по справі №663/956/17, який, в свою чергу, своєю ухвалою від 19.10.2018р. задоволинив дану заяву та роз`яснив порядок виконання рішення суду, а саме зазначив: «Пенсію по втраті годувальника, військовослужбовця, смерть якого пов`язана з хворобою, отриманою при ліквідації аварії на ЧАЕС, нарахувати ОСОБА_1 відповідно рішення Скадовського районного суду від 14.03.2018р. по справі №663/956/17 з врахуванням виправлення описки за ухвалою Скадовського районного суду від 10.07.2018р. по справі №663/956/17. Заробітну плату для нарахування пенсії по втраті годувальника визначити в сумі 428,19 карб. за 29.09.1986р., як відшкодування фактичних збитків по втраті годувальника, померлого від хвороби при ліквідації аварії на ЧАЕС. Пенсію по втраті годувальника, військовослужбовця, смерть якого пов`язана з хворобою, отриманою при ліквідації аварії на ЧАЕС нарахувати відповідно до Постанови КМУ від 23.11.2011р. №1210, застосовуючи п.п.4 п.п.3,8,9 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із визначеної одноденної заробітної плати за 29.09.1986р. в розмірі 428,19 карб. Порядок нарахування пенсії по втраті годувальника відповідно рішення Скадовського районного суду від 14.03.2018р. по справі №663/956/17 з врахуванням виправленої ухвалою Скадовського районного суду від 10.07.02018р. по справі №663/956/17 описки: 1) Одноденна заробітна плата за 29.09.1986р. - 428,19 крб.; 2) Заробітна плата розрахована за місяць по пп.4 п.3 Постанови КМУ №1210 від 23.11.2011р., т.б. 428,19 крб. *25,4 дня = 10876,03 крб.; 3) Обмеження заробітної плати п.8 Постанови КМУ №1210 від 23.11.2011р. - не більше 3000 крб. на місяць; 4) Пенсію по втраті годувальника розрахувати за п.9 Постанови КМУ №1210 від 23.11.2011р. із суми місячної заробітної плати в зоні відчуження - 3000 крб.».

Проте, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019р. по справі №663/956/17 вказану вище ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 19.10.2018р. було скасовано та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 14.03.2018р. відмовлено. Дана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили 12.02.2019р.

В подальшому, т.б. 31.05.2019 року, на підставі вищезазначеного судового рішення від 14.03.2018р. Скадовським районним судом Херсонської області позивачці було видано виконавчий лист №663/956/17.

16.12.2019р. позивачка звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

17.12.2019р. старшим державним виконавцем Відділу ПВР Управління забезпечення ПВР у Херсонській області Південного МУ Міністерства юстиції (м.Одеса) Лепською А.В., на підставі вказаної вище заяви «стягувача» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60891703, якою, зокрема, окрім іншого, боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

В той же день вказана постанова від 17.12.2019р. ВП №60891703 була надіслана на адресу сторін виконавчого провадження за вих. №22644/5 та вих. №22646/5.

16.01.2020р. за вх. №1677/3 до державного виконавця надійшла заява «боржника» - ГУ ПФУ в Херсонській області від 03.01.2020р. №179/08, в якій останній, додатково надавши розпорядження про здійснення позивачці перерахунку пенсії №774486 від 30.05.2018р., просив закрити виконавче провадження на підставі повного виконання ним рішення суду від 14.03.2018р. №663/956/17.

Проте, 06.03.2020р. до головного державного виконавця надійшло звернення «стягувача» ОСОБА_1 щодо неналежного виконання «боржником» рішення суду від 14.03.2018р. по справі №663/956/17, в якому просила зобов`язати пенсійний орган виконати дане судове рішення в повному об`ємі.

В подальшому, на вказану вимогу «стягувача», головним державним виконавцем на адресу «боржника» було надіслано Вимогу від 02.04.2020р. №16289/3, якою зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області повідомити ВДВС про стан виконання рішення суду.

25.06.2020р. за вх. №7851 ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно надіслано на адресу головного державного виконавця заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням рішення суду від 14.03.2018р. по справі №663/956/17.

Так, у вказаній вище заяві «боржник», окрім іншого, навів розрахунок здійсненого перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі розпорядження №774486 від 30.05.2020р., згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постанови КМУ від 23.11.2011р. №1210, застосовуючи п.п.4 п.п.3,8,9 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із визначеної одноденної заробітної плати за 29.09.1986р. в розмірі 428,19 карб., з яких: 28 крб. - заробітна плата за 1 день вересня 1986р. в зоні відчуження (зазначена у довідці від 03.06.2016р. №48/1, виданої ПАТ «Пересувна механізована колона №156»), 400 крб. - премія. Заборгованість по перерахунку пенсії відсутня.

Крім того, у даній заяві «боржник» зазначив й про те, що у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 27.06.2019р. №543 та на підставі особистої заяви ОСОБА_1 від 13.08.2019р., останній було проведено перерахунок пенсії, яка з 01.07.2019р. складає - 6100,93 грн., а з 01.12.2019р. - 6111,85 грн.

Таким чином, «боржник» фактично зробив свій розрахунок призначеної судом пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 28 карб. заробітної плати за 1 день вересня 1986 року, що, в свою чергу, суперечить судовому рішенню, в якому було чітко зазначено порядок обрахунку пенсії ОСОБА_1 , а саме «…із визначеної одноденної заробітної плати за 29.09.1986р. в розмірі 428,19 карб.», а також суперечить виданому судом виконавчому листу від 31.05.2019р. №663/956/17 та навіть постанові про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2019р. ВП №60891703.

Однак, не зважаючи на вищезазначені обставини, 29.09.2020р. державним виконавцем, на підставі п.9 ч.1 ст.ст.39,40 Закону №1404-VІІІ, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №60891703, в якій в якості підстави для закриття ВП вказано, що судове рішення фактично виконано.

Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та відповідно, з неправомірності дій та спірної постанови відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як закріплено в ч.ч.1,3 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, згідно із ч.ч.1,2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

А відповідно до приписів п.п.2,3 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Як слідує з змісту положень ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець (ч.3 ст.287 КАСУ).

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як загально відомо, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, безпосередньо регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р. (зі змін. і доп.).

Так, як слідує зі змісту приписів ст.1 вказаного Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст.2 цього ж Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Як визначено п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

А як передбачено ч.1 ст.5 цього ж Закону №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.6 Закону №1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

А відповідно до ч.3 ст.18 даного Закону України, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Далі, згідно із ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.6 ст.26 вказаного Закону, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на 3-й робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом 3-х робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідальність же за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі передбачена приписами ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, як вбачається зі змісту положень ч.1 ст.75 вказаного Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та змісту дослідженого судом 1-ї інстанції матеріалів даного виконавчого провадження, державним виконавцем вчинялись певні виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчого листа Скадовського районного суду Херсонської області №663/956/17 від 31.05.2019р., зокрема, винесено: 1) постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2019р. ВП №60891703, 2) постанову про стягнення з «боржника» виконавчого збору від 17.12.2019р. ВП №60891703 на суму 16692 грн., 3) постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 17.12.2019р. ВП №60891703 на суму 186,10 грн., 4) вимогу від 02.04.2020р. №16289/3 щодо повідомлення про стан виконання рішення суду, 5) вчинялись інші дії з листування зі сторонами виконавчого провадження, 6) постанову про закриття виконавчого провадження 29.09.2020р. ВП №60891703.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, приходить до висновку про те, що відповідач здійснював певні дії по виконанню виконавчого листа №663/956/17 від 31.05.2019р., виданого за рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 14.03.2018р. по справі №663/956/17, але разом з тим, суд вважає, що головним державним виконавцем Іванченко М.В., в даному випаду, не в повній мірі були вчинені виконавчі дії по примусовому виконанню рішення суду, як того вимагає приписи ст.ст.2,13,18 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, зокрема, на думку суду, головним державним виконавцем Іванченко М.В. не було перевірено та в повній мірі не з`ясовано чи у повному обсязі було виконано «боржником» рішення Скадовського районного суду в Херсонській області від 14.03.2018р. по справі №663/956/17, а саме виконавець, в даному випадку, фактично не звернув увагу на предмет виконання, що був зазначений у виконавчому листі від 31.05.2019р., який, в свою чергу, передбачав у собі чітко визначене виконання рішення суду 1-ї інстанції, що полягало у застосуванні ГУ ПФУ у Херсонській області для призначення пенсії ОСОБА_1 «…із визначеної одноденної заробітної плати за 29.09.1986 року і розмірі 428,19 карб…», що зовсім різнилось із застосованим «боржником» визначенням розміру «… 28 крб. одноденної заробітної плати за 1 день вересня 1986 року…», що вже мало викликати певні сумніви у державного виконавця щодо неповного виконання рішення суду «боржником».

Також, судова колегія, як і окружний суд вважає за необхідне зазначити про те, що в рішенні суду першої інстанції від 14.03.2018р. було чітко та зрозуміло визначено конкретний порядок обрахування одноденної заробітної плати, розміру заробітної плати для нарахування пенсії ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що державним виконавцем, в даному випадку, було порушено вимоги ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, та відповідно, не використано в повній мірі прав щодо вчинення виконавчих дій по примусовому виконанню рішення суду та не виконано обов`язків, передбачених ст.ст.13,18 Закону №1404-VІІІ, щодо не використання права та обов`язку щодо з`ясування належного виконання боржником рішення суду, не перевірки порядку його виконання, що, в свою чергу, виключає здійснення виконавцем виконавчих дій неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

Відповідач же та 3-я особа, в свою чергу, не надали суду 1-ї та 2-ї інстанцій належних та допустимих доказів в обґрунтування законності спірної постанови про закінчення виконавчого провадження №60891703 від 29.09.2020р. та підстав її прийняття, а також не надано беззаперечних доказів щодо повного виконання рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 14.03.2018р. «боржником».

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржувана постанова державного виконавця є протиправною, передчасною та дійсно підлягає скасуванню.

Як визначено ч.1 ст.42 Закону №1404-VІІІ, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

До того ж, ще слід вказати й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу начальника Головного управління ПФУ в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30.03.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко