Справа № 520/12041/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА
з питань встановлення способу і порядку виконання судового рішення
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення комісії ГУ ДФС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №891601/40788112 від 23.08.2018 р., № 894563/40788112 від 27.08.2018 року, № 919144/40788112 від 18.09.2018р., № 928598/40788112 від 25.09.2018р., № 941401/40788112 від 03.10.2018р., № 928599/40788112 від 25.09.2018р. про відмову в реєстрації податкових накладних;

- зобов`язано Головне Управління ДФС в Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: № 14 від 27.06.2018 р.; № 1 від 02.07.2018 року; № 3 від 06.07.2018 року; № 6 від 12.07.2018 року; № 7 від 12.07.2018 року; № 9 від 16.07.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

22 березня 2021 року позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 520/12041/18.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказав, що боржником не виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 520/12041/18 в повному обсязі, що є підставою для встановлення способу виконання рішення в порядку статті 378 КАС України.

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в порядку передбаченому ст. ст. 124-127, ч.2 ст.194 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

З огляду на приписи ст.194, ст.378 КАС України, судовий розгляд заяви позивача здійснюється в порядку письмового провадження. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вивчивши заяву, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

10.06.2019 року дане рішення набрало законної сили.

Суд відзначає, що у розумінні п.п. 14.1.60 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, ДПС України (як фактичний та юридичний правонаступник ДФС України) виконує функції адміністратора Єдиного реєстру податкових накладних (далі за текстом - Реєстр).

При цьому, згідно з п. 20.2 ст.20 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, приймає рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Як передбачено, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згаданий Порядок затверджено постановою КМУ від 29.12.2010р. №1246 у редакції постанови КМУ від 26.04.2017 р. №341 (далі за текстом - Порядок №1246).

У силу п.20 Порядку у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2018р. №117 (далі за текстом Порядок реєстрації №117), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що вирішення питання реєстрації податкових накладних одночасно віднесено як до компетенції ДФС України в особі відповідної комісії, так і до компетенції регіональних терорганів ДФС України (п.п.19 і 20 Порядку реєстрації №117).

Отже, під час дії Порядку реєстрації №117 контролюючий орган - ДФС України у контексті функціонування Єдиного реєстру податкових накладних виконував одночасно дві самостійні і незалежні одна від одної управлінської функції, а саме: 1) ведення Реєстру у якості адміністратора; 2) вирішення питання про реєстрацію в Реєстрі або про відмову реєстрації в Реєстрі зупинених податкових накладних.

У спірних правовідносинах ДФС України жодних рішень відносно зазначених податкових накладних не приймалось, а тому відносин із платником за цією вказаними податковими накладними не виникало.

Натомість таке рішення було прийнято ГУ ДФС у Харківській області, а у подальшому було скасовано судом як протиправне.

За загальним правилом скасування судом рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної в Реєстрі призводить до набуття поданими платником податків у цілях продовження процедури реєстрації поясненнями юридичного статусу не розглянутих по суті і зумовлює виникнення обов`язку повторно розглянути ці пояснення із прийняттям рішення про реєстрації податкової накладної в Реєстрі або про відмову у реєстрації податкової накладної в Реєстрі.

Процедура прийняття згаданих рішень була регламентована п.23 Порядку реєстрації №117 і передбачає прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Реєстрі або прийняття рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в реєстрі.

Так, заявник здійснив усі залежні від нього особисто дії для спонукання контролюючого органу до виконання рішення суду.

У подальшому Порядок реєстрації №117 утратив чинність у зв`язку із тим, що постановою КМУ від 11.12.2019 р. №1165 було затверджено Порядок зупиненим реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі за текстом Порядок реєстрації №1165).

Відповідно до п.25 Порядку реєстрації №1165 комісія центрального рівня приймає рішення про неврахування таблиці даних платника податку, розглядає скарги на рішення комісій регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Комісії регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації, врахування або неврахування таблиці даних платника податку, відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

Згідно з п.26 Порядку реєстрації №1165 комісія регіонального рівня діє в межах повноважень, визначених цим Порядком та Порядком прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим Мінфіном.

Згаданий Порядок було затверджено наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019р. №520 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2019р. за №1245/34216; далі за текстом Порядок №520).

Пунктом 2 Порядку №520, визначено, що прийняття рішень про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, здійснюють комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС (далі - комісія регіонального рівня).

За приписами п. 3 Порядку №520 комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу.

Отже, у зв`язку зі зміною правового регламентування вирішення питання про реєстрацію податкової накладної в Реєстрі або відмову в реєстрації податкової накладної в Реєстрі було віднесено до компетенції регіонального тероргану ДПС України в особі відповідної комісії.

Таким чином, обсяг владних управлінських повноважень ГУ ДПС у Харківській області з приводу вирішення питання про реєстрацію податкової накладної в Реєстрі залишився незмінним.

Тому випадок застосування судом згаданого вище правового механізму слід вважати виключенням із загального правила, котрий повинен мати вагомі причини.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Положеннями ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно зі ст.2 Закону України від 05.06.2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 ст.7 вищезазначеного Закону, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України "Про виконавче провадження" визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із до ч.3 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета співвідноситься зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №0840/3112/18, яка враховується судом при розгляді даної справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

При цьому, відповідно до положень Конституції України, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Також, судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд відмічає, що ДПС України не є стороною у справі та будь-яких зобов`язань ДПС України щодо реєстрації податкових накладних Товариства з обмеженою відповідальністю Ледіка у рішенні суду не міститься.

Однак, враховуючи положення Порядку №1246, зазначає, що зобов`язання ДПС України зареєструвати подані товариством податкові накладні пов`язано лише з законодавчими особливостями ведення Єдиного реєстру податкових накладних та жодним чином не свідчить про протиправність дій та/або бездіяльності ДПС України.

Також суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого у тому числі, включено Головне управління ДПС у Харківській області.

Абзацом 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 установлено, що територіальні органи ДПС України, що ліквідуються відповідно до п.1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення ДПС України територіальних органів згідно з абз.4 п. 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів. що ліквідуються. Таке рішення приймається ДПС України після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи ДПС України. що будуть утворені згідно з абз.4 п.3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, та заповненням 30 % вакансій.

В абзаці 4 п.2 постанови кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 закріплено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови переходять ДПС України та її територіальним органам.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого2021 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Ледіка про заміну сторони виконавчого провадження по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ледіка (пров. Яновського, б. 7, м. Харків, 61109, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ) про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Замінено сторону виконавчого провадження (боржника) у справі № 520/12041/18 з Головного управління ДПС у Харківській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ЄДРПОУ ВП 43983495; адреса: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057).

Враховуючи, що з 01.01.2021 року Головне управління ДПС у Харківській області функціонує на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, суд вважає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ледіка про зміну способу та порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 520/12041/18 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 255, 295, 297, 378 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ледіка б/н від 18.03.2021 року про зміну способу та порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 520/12041/18 - задовольнити.

Встановити спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 520/12041/18 шляхом зобов`язання Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393, 04053, м. Київ-53, Львівська пл., 8) зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні складені Товариством з обмеженою відповідальністю Ледіка № 14 від 27.06.2018 р.; № 1 від 02.07.2018 року; № 3 від 06.07.2018 року; № 6 від 12.07.2018 року; № 7 від 12.07.2018 року; № 9 від 16.07.2018 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), з урахуванням п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 31.03.2021 р.

Суддя Бадюков Ю.В.