Справа № 160/11785/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняІваненко Н.С.
представника відповідача Бузунової К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проммаш центр" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем порушено встановлений законодавством чіткий граничний строк для проведення перевірки платника податків, адже він значно перевищує 1095 днів. Крім того, було порушено встановлену законодавством процедуру продовження строку документальної перевірки, адже в наказі про її продовження зазначено таку підставу продовження, яка не передбачена податковим законодавством. Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що протокол допиту свідка директора ТОВ «Контакт-Хім» ОСОБА_1 не є належним доказом підтвердження нереальності господарської операції між позивачем та його контрагентом. Звертає увагу суду, що між позивачем та його контрагентами були господарські взаємовідносини, спрямовані на настання реальних наслідків, отримання прибутку та досягнення господарських цілей, первинні бухгалтерські документи складені відповідно до вимог чинного законодавства та надані до контролюючого органу. Крім того, відповідач порушив право бути присутнім під час розгляду своїх заперечень на акт перевірки, адже запрошення на розгляд заперечень позивач отримав 02.11.2019 року, при цьому, дата розгляду заперечень була призначена на 24.10.2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 р. позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Проммаш центр" залишена без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання вимог ухвали суду від 29 листопада 2019р. позивачем подано клопотання про усунення недоліків позову та додано оригінал квитанції про сплату судового збору.
29 січня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що у контрагента позивача «ТОВ «Контакт-Хім» встановлено відсутність складських приміщень, виробничих фондів, трудових ресурсів, витрат на ведення господарської діяльності, крім того, до ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшов лист від оперативного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області (№1773/7/18-28-21-03-08 від 06.06.2018 року) про внесення відомостей до АІС «Суб`єкти фіктивного підприємництва» щодо виявлених ознак фіктивності ТОВ «Контакт-Хім» (37149959). Щодо взаємовідносин з іншими контрагентами позивача, то вони не мають складських приміщень, виробничих фондів, трудових ресурсів, не подавали до органів ДПС звітність з податку на прибуток і не сплачували до бюджету податок на прибуток. Деякі з контрагентів є фігурантами кримінальних проваджень, деякі не були зареєстровані платниками ПДВ, в той час як обсяг операції з постачання товарів (робіт, послуг) по взаємовідносинам з ТОВ «Проммаш центр» перевищує 1 000 000 грн. Таким чином, контрагенти позивача були створені з метою лише оформлення документообігу господарських операцій, а не їх фактичного проведення і мінімізації сплати податків іншим підприємствам.
14 лютого 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій, окрім доводів, що викладені в позовній заяві, зазначено, що за фактом фіктивності ТОВ «Контакт-Хім» в Єдиному реєстрі досудових розслідувань не реєструвалося відповідне кримінальне провадження, відповідачем не надаються та не спростовуються обставини, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між підприємством та його контрагентом. Крім того, зазначає, що відносно посадових осіб контрагентів позивача в Єдиному реєстрі досудових розслідувань не реєструвалися кримінальні провадження за фактом ознак фіктивності, та відсутні відповідні вироки. Наголошує, що податковим органом у відношенні посадових осіб зазначених контрагентів не складалися навіть протоколи щодо відсутності податкового обліку, порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України. Крім того, позивач зазначає, що під час проведення перевірки ним були надані всі документи, які б мали змогу підтвердити реальність господарських операцій з контрагентами, а саме: договори з контрагентами, рахунки, видаткові накладні, платіжні доручення, акти виконаних послуг, банківські виписки, що підтверджують рух коштів, товаро-транспортні накладні, акти списання пального, путні листи службового транспорту, договори оренди обладнання.
13 жовтня 2020 року від представника відповідача надійшли пояснення та додаткові докази по справі.
13 жовтня 2020 року від представника позивача надійшли додаткові докази по справі.
З 30.11.2020 року по 07.12.2020 року суддя Боженко Н.В. заходилась у відпустці, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи.
11 січня 2021 року від представника позивача надійшли письмові судові дебати.
18 лютого 2021 року у судове засідання з`явився представник відповідача, представником позивача надіслано до суду клопотання про розгляд справи по суті без участі позивача.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
До видів економічної діяльності підприємства належить:
25.62 Механічне оброблення металевих виробів (основний);
28.29 Виробництво інших машин і устатковання загального призначення, н. в. і. у.;
28.91 Виробництво машин і устатковання для металургії;
23.70 Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю;
24.33 Холодне штампування та гнуття;
25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій.
- п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 3 558 084 грн., в тому числі по періодам: - за 2016 рік у сумі 970 410 грн.; за 2017 рік у сумі 1 473 320 грн.; - за 3 квартали 2018 року у сумі 1 114 354 грн.
- п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 103 913 грн., в тому числі в червні 2016 року на суму 103 913 грн.;
- п.198.2., п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого завищена сума від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок в банку в періоді, що перевірявся, на загальну суму 29 558 грн., в тому числі в вересні 2018 року на суму 29 558 грн., та сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в періоді, що перевірявся, на загальну суму 26 529 грн., в тому числі в вересні 2018 року на суму 26 529 грн.
- п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 25 283,40 грн., (штрафна санкція 2 529,34 грн.);
- п.п.168.1.2., п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п. 171.1 ст. 171, абз «а» п.176.2 ст.176, п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в результаті чого не своєчасно перераховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 86 111,43 грн., а саме у періодах: вересень 2016 року у сумі 191,88 грн., липень 2018 року у сумі 85 919,55 грн.;
- п.п.168.1.2., п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п. 171.1 ст. 171, абз «а» п.176.2 ст.176, п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в результаті чого несвоєчасно перераховано до бюджету військовий щбір у розмірі 7 175,86 грн., а саме у періодах: вересень 2016 року у сумі 15,99 грн., липень 2018 року - 7 159,87 грн.
Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
У відповідності до положень п.п. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об`єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.
Згідно із п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність є діяльністю особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
За приписами підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
У пункті 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.
Згідно із п. 138.6 ст. 138 Податкового кодексу України - собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.
Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
У пункті 185.1 статті 185 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Приписами пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
газу, який постачається для потреб населення.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно із пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
-дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За змістом положень п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, а для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.
Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Положеннями підпунктів «а» та «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Тобто, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З наведених законодавчих положень вбачається, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зареєстрована та підписана уповноваженою особою.
Підставою для нарахування підприємству грошових зобов`язань за вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями слугували висновки контролюючого органу в акті перевірки про нереальність господарських операцій позивача із його контрагентом ТОВ «Контакт-Хім».
Між ТОВ «Проммаш центр» (Покупець) та ТОВ «Контакт-Хім» (Продавець) було укладено договір поставки товару за №25-02/16 від 25 лютого 2016 р., за умовами якого покупець зобов`язується прийняти та оплатити матеріали відповідно до виставлених рахунків, а Продавець постачає Покупцю матеріали за номенклатурою та в кількості, відповідно до накладних.
Так, на виконання умов договору поставки №25-02/16 від 25 лютого 2016 р. ТОВ «Контакт-Хім» було поставлено ТОВ «Проммаш центр» підйомну стрілу у кількості 4 шт., п`єдестал МВ 352 у кількості 4 шт, стержень стріли МВ 352 у кількості 4 шт, опорну плиту у кількості 4 шт, втулки у кількості 80 шт на загальну суму 960 000,00 грн, в тому числі ПДВ у сумі 160 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №53 від 25 лютого 2016 року, рахунком на оплату №53 від 25 лютого 2016 року.
Транспортування товару здійснювалось силами і за рахунок позивача, що документально засвідчує товарно-транспортна накладна №Р53 від 25 лютого 2016 року.
При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо нереальності господарських операцій з вищезазначеним контрагентом з підстав наявності Протоколу допиту свідка від 30.05.2018 року ОСОБА_1 , адже протокол допиту, отриманий на стадії досудового слідства, може бути визначений як доказ лише в разі його відображення під час розгляду кримінальної справи в суді. Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є безперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.
Вищезазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 року по справі №822/551/18.
Крім того, протокол допиту свідка є джерелом доказів, у розумінні статті 94 КАС, яке підлягає обов`язковій оцінці судом у сукупності, разом з іншими доказами, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року по справі №826/6146/16.
Показання при допиті директора контрагента не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.
Правову позицію з аналогічного питання Верховний Суд висловив у постанові від 26.06.2018 року у справі № 808/2360/17 та у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 809/1139/17.
Щодо тверджень відповідача відносно відсутності у ТОВ «Контакт-Хім» складських приміщень, виробничих фондів, трудових ресурсів, витрат на ведення господарської діяльності, а також відсутнє придбання матеріалів для виготовлення поставленого товару, то суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа № 440/426/19) висловлено правову позицію, що норми ПК не ставлять у залежність право платника ПДВ на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентами-постачальниками, якщо цей платник (покупець) дійсно придбав товари (послуги), призначені для використання в господарській діяльності, і поніс реальні витрати у зв`язку з їх придбанням. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуг) вимог закону щодо підстав виникнення права на податковий кредит. Платник податку (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Суд звертає увагу на те, що нереальність господарських операцій із продажу платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами та не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватися лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю в контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість придбати товар та не є підставою для виключення з податкового обліку господарських операцій по продажу товару Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
При дотриманні платником податків законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність продавця про зазначення покупцями недостовірних відомостей.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Підставою для нарахування підприємству грошових зобов`язань за вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням слугували висновки контролюючого органу в акті перевірки про нереальність господарських операцій позивача із його контрагентами ТОВ «Контакт Хім», ТОВ «Контана Ко», ТОВ «Лайт Вудс», ТОВ «Айкос ЛТД», ТОВ «Бравіс ДСТ», ТОВ «Брендлайнс», ТОВ «Дербі Альянс», ТОВ «Техпрод 16», ТОВ «НВО «Інформаційні технології», ТОв «Торг Опт ЛАйт», ТОВ «ПІК тор», ТОВ «Табако Грант», ТОВ «Прайс Буд».
Господарські відносини позивача з ТОВ «Контакт Хім» вже були оцінені судом.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Кантана-Ко» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Кантана-Ко» (Постачальник) було укладено договір за №01/6-16 від 01 червня 2016 р., за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити на адресу Замовника матеріали, іменовані надалі «Товар», а Замовник прийняти та оплатити цей товар.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №01/6-16 від 01 червня 2016 р позивачем було надано до суду видаткову накладну №18 від 26.09.2016 року, рахунок на оплату №25 від 26.09.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р18 від 26.09.2016 року, видаткову накладну №13 від 18.07.2016 року, рахунок на оплату №20 від 18.07.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р13 від 18.07.2016 року, видаткову накладну №15 від 28.07.2018 року, рахунок на оплату №22 від 28.07.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р15 від 28.07.2016 року, видаткову накладну №16 від 25.07.2016 року, рахунок на оплату №23 від 25.07.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р16 від 25.07.2016 року, видаткову накладну №12 від 12.07.2016 року, рахунок на оплату №18 від 12.07.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р12 від 12.07.2016 року, видаткову накладну №14 від 14.04.2016 року, рахунок на оплату №21 від 14.04.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р14 від 14.04.2016 року, видаткову накладну №5 від 21.02.2017 року, рахунок на оплату №5 від 21.02.2017 року, видаткову накладну №7 від 27.02.2017 року, рахунок на оплату №7 від 27.02.2017 року, видаткову накладну №6 від 27.02.2017 року, рахунок на оплату №6 від 27.02.2017 року, видаткову накладну №3 від 01.02.2017 року рахунок на оплату №3 від 01.02.2017 року, видаткову накладну №1 від 18.01.2017 року, рахунок на оплату №1 від 18.01.2017 року, видаткову накладну №2 від 20.01.2017 року, рахунок на оплату №2 від 20.01.2017 року видаткову накладну №22 від 11.05.2017 року, рахунок на оплату №22 від 11.05.2017 року, видаткову накладну №23 від 12.05.2017 року, рахунок на оплату №23 від 12.05.2017 року, видаткову накладну №24 від 16.05.2017 року, рахунок на оплату №24 від 1.05.2017 року, видаткову накладну №28 від 21.04.2017 року, рахунок на оплату №27 від 21.04.2017 року, видаткову накладну №18 від 20.04.2017 року, рахунок на оплату №18 від 20.04.2017 року, видаткову накладну №17 від 01.09.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р17 від 01.09.2016 року, рахунок на оплату №24 від 01.09.2016 року, видаткову накладну №20 від 19.04.2017 року, рахунок на оплату №20 від 19.04.2017 року, видаткову накладну №25 від 10.04.2017 року, рахунок на оплату №25 від 10.04.2017 року, видаткову накладну №14 від 07.04.2017 року, рахунок на оплату №14 від 07.04.2017 року, видаткову накладну №15 від 07.04.2017 року, рахунок на оплату №15 від 07.04.2017 року, видаткову накладну №28 від 06.12.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р28 від 06.12.2016 року, видаткову накладну №30 від 07.11.2016 року, рахунок на оплату №38 від 07.11.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р30 від 07.11.2016 року, видаткову накладну №9 від 05.07.2016 року, рахунок на оплату №16 від 05.07.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р9 від 05.07.2016 року, видаткову накладну №10 від 27.06.2016 року, рахунок на оплату №17 від 27.06.2016 року, товарно-транспортну накладну №10 від 27.06.2016 року, видаткову накладну №7 від 09.06.2016 року, рахунок на оплату №14 від 09.06.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р7 від 09.06.2016 року, видаткову накладну №5 від 02.06.2016 року, рахунок на оплату №12 від 02.06.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р5 від 02.06.2016 року, видаткову накладну №8 від 03.06.2016 року, рахунок на оплату №15 від 03.06.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р8 від 03.06.2016 року, видаткову накладну №11 від 20.06.2016 року, рахунок на оплату №18 від 20.06.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р11 від 20.06.2016 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Кантана-Ко» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг за №25/2-16 від 25 лютого 2016 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених цим договором за дорученням Замовника надати послуги: «термічна обробка деталей та порізка металу» іменовані надалі «Послуг», а Замовник зобов`язується прийняти послуги й оплатити їх відповідно до умов договору та згідно накладної.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №25/2-16 від 25 лютого 2016 р позивачем було надано до суду акт надання послуг№6 від 903.06.2016 року, рахунок на оплату №13 від 03.06.2016 року, акт надання послуг №4 від 30.05.2016 року, рахунок на оплату №11 від 30.05.2016 року, акт надання послуг №3 від 27.04.2016 року, рахунок на оплату №10 від 27.04.2016 року, акт надання послуг №9 від 22.02.2017 року, рахунок на оплату №9 від 22.02.2017 року, акт надання послуг №8 від 20.02.2017 року, рахунок на оплату №8 від 20.02.2017 року, акт надання послуг №10 від 22.02.2017 року, рахунок на оплату №10 від 22.02.2017 року, акт надання послуг №12 від 17.03.2017 року, рахунок на оплату №12 від 01.03.2017 року, акт надання послуг №11 від 15.03.2017 року, рахунок на оплату №11 від 15.03.2017 року, акт надання послуг №13 від 20.03.2017 року, рахунок на оплату №13 від 20.03.2017 року, акт надання послуг №31 від 09.12.2016 року, рахунок на оплату №39 від 09.12.2016 року, акт надання послуг №2 від 30.03.2016 року, рахунок на оплату №9 від 30.03.2016 року, акт надання послуг №17 від 17.04.2017 року, рахунок на оплату №17 від 17.04.2017 року, акт надання послуг №16 від 14.04.2017 року, рахунок на оплату №16 від 14.04.2017 року, акт надання послуг №19 від 03.10.2016 року, рахунок на оплату №26 від 03.10.2016 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеними договорами, за результатами виконання яких відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Лайт Вудс» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Лайт Вудс» (Постачальник) було укладено договір за №01-09/16 від 01 вересня 2016 р., за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити на адресу Замовника матеріали, іменовані надалі «Товар», а Замовник прийняти та оплатити цей товар.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №01-09/16 від 01 вересня 2016 р. позивачем було надано до суду видаткову накладну №21 від 28.09.2016 року, рахунок на оплату №29 від 28.09.2016 року, товарно-транспортна накладну №Р21 від 28.09.2016 року, видаткову накладну №29 від 09.12.2016 року, рахунок на оплату №37 від 09.12.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р29 від 09.12.2016 року, видаткову накладну №20 від 26.09.2016 року, рахунок на оплату №28 від 26.09.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р20 від 26.09.2016 року, видаткову накладну №22 від 19.10.2016 року, рахунок на оплату №30 від 19.10.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р22 від 19.10.2016 року, видаткову накладну №27 від 30.11.2016 року, рахунок на оплату №35 від 30.11.2016 року, товарно-транспортна накладну №Р27 від 30.11.2016 року, видаткову накладну №33 від 05.12.2016 року, рахунок на оплату №42 від 05.12.2016 року, видаткову накладну №24 від 01.11.2016 року, рахунок на оплату №32 від 01.11.2016 року, товарно-транспортну накладну №Р24 від 01.11.2016 року.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Лайт Вудс» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг за №10-10/16 від 10 жовтня 2016 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених цим договором за дорученням Замовника надати послуги: «термічна обробка деталей та порізка металу» іменовані надалі «Послуги», а Замовник зобов`язується прийняти послуги й оплатити їх відповідно до умов договору та згідно накладної.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №10-10/16 від 10 жовтня 2016 р. позивачем було надано до суду акт надання послуг №25 від 02.11.2016 року, рахунок на оплату №33 від 02.11.2016 року, акт надання послуг №34 від 10.11.2016 року, рахунок на оплату №43 від 10.11.2016 року, акт надання послуг №35 від 05.12.2016 року, рахунок на оплату №44 від 05.12.2016 року, акт надання послуг №36 від 16.12.2016 року, рахунок на оплату №45 від 16.12.2016 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеними договорами, за результатами виконання яких відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Айкос ЛТД» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Айкос ЛТД» (Виконавець) було укладено договір постачання за №20/10.17 від 20 жовтня 2017 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги: Заготівка та термічна обробка метала та постачання матеріалів по зверненню замовника, а Замовник зобов`язується оплачувати такі послуги та матеріали протягом 30 календарних днів з моменту отримання послуг.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №20/10.17 від 20 жовтня 2017 р. позивачем було надано до суду акт надання послуг №52 від 04.12.2017 року, рахунок на оплату №53 від 04.12.2017 року, акт надання послуг №51 від 06.11.2017 року, рахунок на оплату №52 від 06.11.2017 року, акт надання послуг №48 від 12.10.2017 року, рахунок на оплату №49 від 12.10.2017 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Бравіс ДСТ» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Бравіс ДСТ» (Виконавець) було укладено договір постачання за №11/12-17 від 11 грудня 2017 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги: Заготівка та термічна обробка метала, плазмена різка та постачання матеріалів по зверненню замовника, а Замовник зобов`язується оплачувати такі послуги та матеріали протягом 30 календарних днів з моменту отримання послуг.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №11/12-17 від 11 грудня 2017 р. позивачем було надано до суду акт надання послуг №54 від 18.12.2017 року, рахунок на оплату №55 від 018.12.2017 року, акт надання послуг №55 від 28.12.2017 року, рахунок на оплату №56 від 28.12.2017 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Брендлайнс» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Брендлайнс» (Виконавець) було укладено договір постачання за №04/12-17 від 04 грудня 2017 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги: Заготівка та термічна обробка метала, плазмена різка та постачання матеріалів по зверненню замовника, а Замовник зобов`язується оплачувати такі послуги та матеріали протягом 30 календарних днів з моменту отримання послуг.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №04/12-17 від 04 грудня 2017 р. позивачем було надано до суду видаткову накладну № 1 від 03.01.2018 року, рахунок на оплату №1 від 03.01.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р1 від 03.01.2018 року, видаткову накладну №4 від 05.01.2018 року, рахунок на оплату №4 від 05.01.2018 року, видаткову накладну (у переробку) №4 від 04.01.2018 року, видаткову накладну (з переробки) №17 від 05.01.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р4 від 05.01.2018 року, акт списання товарів № 7 від 05.01.2018 року, акт надання послуг №5 від 08.01.2018 року, рахунок на оплату №5 від 08.01.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р5 від 08.01.2018 року, видаткову накладну №6 від 08.01.2018 року, видаткову накладну №6 від 08.01.2018 року, рахунок на оплату №6 від 08.01.2018 року, видаткову накладну (у переробку) №3 від 05.01.2018 року, видаткову накладну (з переробки) №18 від 08.01.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р6 від 08.01.2018 року, видаткову накладну (з переробки) №18 від 08.01.2018 року, акт списання товарів №6 від 08.01.2018 року, акт надання послуг № 105 від 16.01.2018 року, рахунок на оплату №105 від 16.01.2018 року, акт надання послуг №53 від 05.12.2017 року, рахунок на оплату №54 від 05.12.2017 року, видаткову накладну №56 від 21.12.2017 року, рахунок на оплату №57 від 21.12.2017 року, видаткову накладну (у переробку) №45 від 20.12.2017 року, видаткову накладну (з переробки) №7 від 21.12.2017 року, товарно-транспортну накладну №Р56 від 21.12.2017 року, видаткову накладну (з переробки) №7 від 21.12.2017 року, видаткову накладну (з переробки) №7 від 21.12.2017 року, акт списання товарів №146 віл 21.12.2017 року, видаткову накладну №58 від 27.12.2017 року, рахунок на оплату №59 від 27.12.2017 року, видаткову накладну (у переробку) №47 від 26.12.2017 року, видаткову накладну (з переробки) №10 від 27.12.2017 року, товарно-транспортну накладну №Р58 від 27.12.2017 року, акт списання товарів №148 від 27.12.2017 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Дербі Альянс» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Дербі Альянс» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг за №03/04-17 від 03 квітня 2017 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених цим Договором за дорученням Замовника надати послуги: «послуги термообробки, порізки, покраски» іменовані надалі «Послуги», а Замовник зобов`язується прийняти послуги й оплатити їх відповідно до умов договору та згідно накладної.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №03/04-17 від 03 квітня 2017 р., позивачем було надано до суду видаткову накладну № 47 від 02.10.2017 року, рахунок на оплату №46 від 02.10.2017 року, акт надання послуг №49 від 16.10.2017 року, видаткову накладну №50 від 18.10.2017 року, рахунок на оплату №51 від 18.10.2017 року, акт надання послуг №46 від 20.09.2017 року, рахунок на оплату №45 від 20.09.2017 року, видаткову накладну №32 від 23.06.2017 року, рахунок на оплату №31 від 23.06.2017 року, акт надання послуг №31 від 09.06.2017 року, рахунок на оплату №30 від 09.06.2017 року, видаткову накладну (у переробку) №10 від 07.06.2017 року, акт надання послуг №37 від 02.06.2017 року, рахунок на оплату №36 від 02.06.2017 року, видаткову накладну №40 від 21.06.2017 року, рахунок на оплату №39 від 21.06.2017 року, видаткову накладну (у переробку) №11 від 15.06.2017 року, акт надання послуг №39 від 16.06.2017 року, рахунок на оплату №38 від 16.06.2017 року, акт надання послуг №45 від 28.08.2017 року, рахунок на оплату №44 від 28.08.2017 року, акт надання послуг № 44 від 10.008.2017 року, рахунок на оплату №43 від 10.08.2017 року, видаткову накладну №43 від 02.08.2017 року, рахунок на оплату №42 від 02.08.2017 року, видаткову накладну №33 від 03.07.2017 року, рахунок на оплату №32 від 03.07.2017 року, видаткову накладну №36 від 11.07.2017 року, рахунок на оплату №35 від 11.07.2017 року, видаткову накладну №35 від 10.07.2017 року, рахунок на оплату №34 від 10.07.2017 року, видаткову накладну №34 від 06.07.2017 року, рахунок на оплату №33 від 06.07.2017 року, видаткову накладну №38 від 24.07.2017 року, рахунок на оплату №37 від 18.07.2017 року, акт надання послуг №42 від 10.07.2017 року, рахунок на оплату №41 від 10.07.2017 року, акт надання послуг №30 від 11.05.2017 року, рахунок на оплату №29 від 11.05.2017 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Техпрод 16» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Техпрод 16» (Постачальник) було укладено договір за №10/5-17 від 10 травня 2017 р., за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити на адресу Замовника матеріали, іменовані надалі «Товар», а Замовник прийняти та оплатити цей товар.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №10/5-17 від 10 травня 2017 р. позивачем було надано до суду видаткову накладну №19 від 14.04.2017 року, рахунок на оплату №19 від 14.04.2017 року, видаткову накладну №29 від 24.04.2017 року, рахунок на оплату №28 від 24.04.2017 року, акт надання послуг №26 від 03.10.2017 року, рахунок на оплату №26 від 03.05.2017 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ПАТ «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ПАТ «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології» (Виконавець) було укладено договір постачання за №02/03-18 від 02 березня 2018 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги та матеріали: Заготівка та термічна обробка метала, плазмена різка та постачання матеріалів по зверненню замовника, а Замовник зобов`язується оплачувати такі послуги та матеріали протягом 30 календарних днів з моменту отримання послуг (матеріалів).
Так, на підтвердження виконання умов договору за №02/03-18 від 02 березня 2018 р. позивачем було надано до суду акт надання послуг №175 від 05.03.2018 року, рахунок на оплату №215 від 05.03.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р175 від 05.03.2018 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Торг Опт Лайт» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Торг Опт Лайт» (Виконавець) було укладено договір постачання за №9/01-18 від 09 січня 2018 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги та матеріали: Заготівка та термічна обробка метала та постачання матеріалів по зверненню замовника, за металопрокат та обробку металів, а Замовник зобов`язується оплачувати такі послуги та матеріали протягом 30 календарних днів з моменту отримання послуг.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №9/01-18 від 09 січня 2018 р. позивачем було надано до суду видаткову накладну №156 від 12.03.2018 року, рахунок на оплату №156 від 12.03.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р156 від 12.03.2018 року, акт надання послуг №157 від 12.03.2018 року, рахунок на оплату №157 від 12.03.2018 року, видаткову накладну №204 від 21.05.2018 року, рахунок на оплату №204 від 21.05.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р204 від 21.05.2018 року, видаткову накладну 3229 від 01.06.2018 року, рахунок на оплату №229 від 01.06.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р229 від 01.06.2018 року, видаткову накладну №245 від 07.06.2018 року, рахунок на оплату №245 від 07.06.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р245 від 07.06.2018 року, видаткову накладну №257 від 18.06.2018 року, рахунок на оплату № 257 від 18.06.2018 року, товарно-транспортну накладну №р257 від 18.06.2018 року, видаткову накладну №266 від 02.07.2018 року, рахунок на оплату №266 від 02.07.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р266 від 02.07.2018 року, видаткову накладну №278 від 20.07.2018 року, рахунок на оплату №278 від 20.07.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р278 від 20.07.2018 року, акт надання послуг №288 від 02.08.2018 року, рахунок на оплату №288 від 02.08.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р288 від 02.08.2018 року, видаткову накладну №297 від 20.08.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р297 від 20.08.2018 року, рахунок на оплату №297 від 20.08.2018 року, видаткову накладну №291 від 06.08.2018 року, рахунок на оплату №291 від 06.08.2018 року, видаткову накладну №305 від 03.09.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р305 від 03.09.2018 року, рахунок на оплату №305 від 03.09.2018 року, видаткову накладну №307 від 04.09.2018 року, рахунок на оплату № 307 від 04.09.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р307 від 04.09.2018 року, видаткову накладну №164 від 16.03.2018 року, рахунок на оплату №164 від 16.03.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р164 від 16.03.2018 року, видаткову накладну №164 від 16.03.2018 року, рахунок на оплату №164 від 16.03.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р164 від 16.03.2018 року, видаткову накладну №170 від 20.03.2018 року, рахунок на оплату №170 від 20.03.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р170 від 20.03.2018 року, видаткову накладну №175 від 22.03.2018 року, рахунок на оплату №175 від 22.03.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р175 від 22.03.2018 року, акт надання послуг №173 від 22.03.2018 року, рахунок на оплату №173 від 22.03.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р173 від 22.03.2018 року, видаткову накладну №182 від 02.04.2018 року, рахунок на оплату №182 від 02.04.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р182 від 02.04.2018 року, видаткову накладну №182 від 02.04.2018 року, рахунок на оплату №182 від 02.04.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р182 від 02.04.2018 року.
Розрахунку між підприємствами відбувались у безготівковій формі, що підтверджується випискою по рахунку банківському рахунку позивача за № НОМЕР_1 .
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «ПІК торг» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «ПІК торг» (Виконавець) було укладено договір постачання за №10-01/18 від 19 січня 2018 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги та матеріали: Заготівка та термічна обробка метала, плазмена різка та постачання матеріалів по зверненню замовника, а Замовник зобов`язується оплачувати такі послуги та матеріали протягом 30 календарних днів з моменту отримання послуг.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №10-01/18 від 19 січня 2018 р позивачем було надано до суду акт надання послуг №9 від 19.01.2018 року та рахунок на оплату №9 від 19.01.2018 року
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Табако-Грант» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Табако-Грант» (Виконавець) було укладено договір за №03/9-18 від 03 вересня 2018 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги та матеріали: Заготівка та термічна обробка метала, плазмена різка та постачання матеріалів по зверненню замовника, а Замовник зобов`язується оплачувати такі послуги та матеріали протягом 30 календарних днів з моменту отримання послуг.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №03/9-18 від 03 вересня 2018 р. позивачем було надано до суду акт надання послуг №85 від 07.09.2018 року, рахунок на оплату №85 від 07.09.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р85 від 07.09.2018 року.
Щодо господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «Прайс Буд» судом встановлене наступне.
Між ТОВ «Проммаш центр» (Замовник) та ТОВ «Табако-Грант» (Виконавець) було укладено договір постачання за №23-12/17 від 23 грудня 2017 р., за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги та матеріали: Заготівка та термічна обробка метала, плазмена різка та постачання матеріалів по зверненню замовника, а Замовник зобов`язується оплачувати такі послуги та матеріали протягом 30 календарних днів з моменту отримання послуг.
Так, на підтвердження виконання умов договору за №23-12/17 від 23 грудня 2017 р. позивачем було надано до суду акт надання послуг №94 від 05.01.2018 року, рахунок на оплату №94 від 05.01.2018 року, акт надання послуг №10 від 16.01.2018 року, рахунок на оплату №10 від 16.01.2018 року, видаткову накладну №8 від 12.01.2018 року, рахунок на оплату №8 від 12.01.2018 року, видаткову накладну (у переробку) №6 від 11.01.2018 року, видаткову накладну (з переробки) №20 від 12.01.2018 року, акт списання товарів №9 від 12.01.2018 року, акт надання послуг №130 від 12.02.2018 року, рахунок на оплату №130 від 12.02.2018 року, акт надання послуг №126 від 08.02.2018 року, акт надання послуг №126 від 08.02.2018 року, акт надання послуг №123 від 05.02.2018 року, рахунок на оплату №123 від 05.02.2018 року, акт надання послуг №11 від 02.02.2018 року, рахунок на оплату №11 від 02.02.2018 року, видаткову накладну №13 від 08.02.2018 року, рахунок на оплату №13 від 08.02.2018 року, видаткову накладну №12 від 05.02.2018 року, рахунок на оплату №12 від 05.02.2018 року, акт надання послуг №14 від 12.02.2018 року, рахунок на оплату №14 від 12.02.2018 року, видаткову накладну №7 від 10.01.2018 року, рахунок на оплату №7 від 10.01.2018 року, видаткову накладну (у переробку) №5 від 08.01.2018 року, видаткову накладну (з переробки) №19 від 10.01.2018 року, акт списання товарів №8 від 10.01.2018 року, акт надання послуг №3 від 04.01.2018 року, рахунок на оплату №3 від 04.01.2018 року, видаткову накладну №2 від 03.01.2018 року, рахунок на оплату №2 від 03.01.2018 року, видаткову накладну (у переробку) №2 від 02.01.2018 року, видаткову накладну (з переробки) №11 від 03.01.2018 року, акт списання товарів №3 від 03.01.2018 року, акт надання послуг №143 від 01.03.2018 року, рахунок на оплату №143 від 01.03.2018 року, акт надання послуг №143 від 01.03.2018 року, рахунок на оплату №143 від 01.03.2018 року, видаткову накладну №149 від 06.03.2018 року, рахунок на оплату №149 від 06.03.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р149 від 06.03.2018 року, видаткову накладну №152 від 08.03.2018 року, рахунок на оплату №152 від 08.03.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р152 від 08.03.2018 року, видаткову накладну №182 від 10.04.2018 року, рахунок на оплату №182 від 10.04.2018 року, товарно-транспортну накладну №Р182 від 10.04.2018 року, видаткову накладну №57 від 26.12.2017 року, рахунок на оплату №58 від 26.12.2017 року, видаткову накладну (у переробку) №46 від 25.12.2017 року, видаткову накладну (з переробки) №8 від 26.12.2017 року, акт списання товарів №147 від 26.12.2017 року, акт надання послуг №105 від 16.01.2018 року, рахунок на оплату №105 від 16.01.2018 року.
Не заперечується відповідачем та зазначено в акті перевірки, що розрахунки, відповідно до умов Договору здійснювалися у безготівковій формі та станом на 30.09.2018 року згідно даних бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками між підприємствами відсутня кредиторська та дебіторська заборгованість.
Таким чином, під час судового розгляду позивачем доведено фактичне здійснення господарської операції за укладеним договором, за результатами виконання якого відбулися зміни майнового стану позивача.
Разом з цим, контролюючим органом не заперечується ані товарність даних операцій з поставки, ані факт використання товару у власній господарській діяльності позивача.
Суд критично ставиться до тверджень відповідача про нереальність вищезазначених господарських операцій на підставі того, що в ході аналізу інформаційних баз даних ДФС України та податкової звітності контрагентів була встановлена інформація, яка свідчить про те, що вищезазначене підприємство створене з метою лише оформлення документообігу господарських операцій, а не їх фактичного проведення, і мінімізації сплати податків іншими підприємствами, адже податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.
Також, згідно з пунктами 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі і на його контрагентів.
Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 року по справі №815/4453/14.
Разом з тим, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).
Певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. Для підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховують специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи. В сукупності вони мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Суд зазначає, що відсутність транспортних документів на перевезення ТМЦ з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та ПДВ не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі продажу чи поставки.
Такі документи є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а, отже, відсутність ТТН не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 24.05.2019 р. у справі №826/7423/16.
Щодо посилань відповідача на кримінальні провадження, в яких начебто фігурують контрагенти позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У частині 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, належним доказом здійснення платником податків незаконної господарської діяльності є вирок суду, в якому встановлено об`єктивну частину складу злочину, проте, доказів наявності вироку суду відносно посадових осіб вищезазначених контрагентів позивача до матеріалів справи не надано.
Окрім того, ні на момент проведення відповідачем перевірки, ні на момент складання акта перевірки, а ні станом на час розгляду даної справи інформація стосовно винесення вироку щодо посадових осіб вказаних вище контрагентів відсутня.
При цьому, сам факт наявності кримінального провадження, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій.
Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування ним податкового обліку.
Щодо твердження відповідача про те, що у 2016 році підприємством було занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 768 156 грн. внаслідок врахування суми переведення боргу по заборгованості перед засновником підприємства за договором фінансової допомоги, то суд зазначає, що відповідно до положень ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем не було доведено належними та допустимим доказами, що такі витрати не можуть бути достовірно оцінені та бути віднесеними до звіту про фінансові результати діяльності підприємства.
Згідно з пунктом 1201.1. статті 120 1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів.
Отже, допущення платником податку податкового правопорушення щодо недотримання граничного строку реєстрації податкових накладних має наслідком застосування відповідальності у вигляді штрафу, розмір якого залежить від кількості пропущених днів реєстрації.
При цьому, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Вищенаведені приписи дають підстави для висновку про те, що саме протиправність дії/бездіяльності є обов`язковою умовою для визнання такої дії/бездіяльності правопорушенням. Таких доказів до суду не надано.
Таким чином, відповідачем, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у складених позивачем та його контрагентами документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Натомість, у даному випадку податковим органом не вжито ніяких заходів з метою доведення складу податкового правопорушення, крім дублювання податкової інформації, викладеної в акті перевірки та посилання на кримінальні провадження, які не є належним доказом у справі, зокрема не надано суду інших доказів на підтвердження складу податкового правопорушення (акти зустрічних звірок контрагентів, тощо).
Із доводами позивача стосовно періоду, що має бути перевіреним, суд також не погоджується, оскільки згідно з положеннями пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цих Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Граничний строк подачі декларації ТОВ «Проммаш центр» за лютий 2016 року з податку на додану вартість був 21.03.2016 року, але підприємством було подано Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість 21.09.2018 року, у зв`язку з чим податковим органом не було перевищено 1095 днів.
Крім тог, суд не погоджується з доводами позивача відносно неправомірності продовження строку перевірки, адже відповідно до п. 82.1 ст. 82 ПК України, тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.
Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 можливе ПК України за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.
Відповідно до абзаців 1, 2 підпункту 1.2.4 пункту 1.2 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України 31.07.2014 № 22, продовження строків проведення документальних та фактичних перевірок здійснюється відповідно до статті 82 розділу II Кодексу за наказом органу державної фіскальної служби, яким було призначено таку перевірку.
Суд зазначає, що статтею 82 розділу II Кодексу не обмежується кількість наказів про продовження строків проведення перевірки за умови дотримання визначеної цією статтею тривалості перевірки та забезпечення надання платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам) копії зазначеного наказу та пред`явлення направлення з відміткою про продовження перевірки. Продовження проведення перевірки розпочинається у перший робочий день за останнім робочим днем здійснення перевірки, зазначеним у направленні на перевірку. Наказ про продовження перевірки видається у ході проведення перевірки для недопущення перерви між датою закінчення перевірки згідно з першим направленням та датою продовження перевірки, зазначеною у відповідному наказі, на підставі доповідної записки керівника підрозділу органу державної фіскальної служби, який здійснював (очолював) таку перевірку, з викладенням підстав та причин необхідності такого продовження.
Отже, наказ «Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Проммаш центр» відповідає вищезазначеним вимогам законодавства.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст. ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду на загальну суму 19 210,00 грн., що документально підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними дорученнями №286 від 19.11.2019 р. та №347 від 11.12.2019 року.
Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем - у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Проммаш центр" - задоволено, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу позову до суду в сумі 19 210,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 березня 2021 року.

Суддя Н.В. Боженко