Справа № 420/1696/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/1696/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Кравця О.О.,

- Зуєва Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Руссу Анастасії Павлівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року, прийняте у складі суду судді Радчука А.А. в місті Одеса по справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Відповідач, Другий Київський відділ ДВС), в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу ДВС від 29.01.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 63484699.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що фактичною підставою для закінчення виконавчого провадження за п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» послугував лист Департаменту патрульної поліції саме до виконавчої служби про скасування своєї постанови (виконавчого документа) від 28.07.2020 року серії 1АВ № 00609357. Однак, такого листа, адресованого саме виконавчій службі, та наявного в АСВП взагалі не мається. Позивач вважає спірну постанову протиправною та зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року по справі № 420/1696/21 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Другого Київського відділу ДВС про визнання протиправною та скасування постанови від 29.01.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 63484699.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Руссу А.П. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його повністю та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що Відповідачем безпідставно застосовано п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зі змісту наведеної норми вбачається, що в ній мова йде виключно про скасування рішень суду. Так, скасовуються та визнаються нечинними виключно рішення суду. Крім того, мова йде про скасування/визнання нечинним саме документа, на підставі якого був виданий виконавчий лист, а виконавчі листи видають на підставі рішень суду. Проте, жодної гадки про скасування самого виконавчого документа вищенаведена норма не містить. Про виконавчий документ, в ній (нормі) йдеться, виключно в контексті визнання його саме судом таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, на підставі постанов поліції не видаються окремі виконавчі документи, що є обов`язковою умовою застосування зазначеної норми. Отже, на переконання скаржника, Відповідач застосував до постанови поліції норму, яка регламентує поводження виключно з судовими рішеннями, але для застосування вищенаведеної імперативної норми Закону, в обов`язковому порядку необхідна наявність саме скасованого рішення. Разом з цим, Законами України не передбачено скасування постанов поліції простими листами або простим позначенням такого в Сервісі перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином апелянт вважає, що для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» необхідна наявність саме скасованого рішення. У Відповідача не мається передбаченого саме Законом документа про скасування рішення поліції, оскільки, за загальним правилом, постанови поліції скасовуються іншими постановами або рішеннями суду.

Отже, на переконання скаржника, Відповідач повинен був саме повернути виконавчий документ, а не закінчувати виконавче провадження.

Другий Київський відділ ДВС не погодився із поданою апеляційною скаргою та надіслав до апеляційного суду відзив на скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в провадженні Другого Київського відділу ДВС перебувало виконавче провадження № 63484699 з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ № 00609357 від 28.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 грн. (а.с. 29-33).

В ході примусового виконання виконавчого документу державний виконавець Другого Київського відділу ДВС звернувся до Департаменту патрульної поліції в Київській області Національної поліції України із запитом від 06.01.2021 року про надання інформації щодо направлення ОСОБА_1 постанови про адміністративне правопорушення, зокрема, серії 1АВ № 00609357 від 28.07.2020 року (зворотна сторона а.с. 42).

Листом від 19.01.2021 року № 880/41/27/03-2021 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України повідомив державного виконавця Другого Київського відділу ДВС, що постанова, зокрема, серії 1АВ № 00609357 від 28.07.2020 року винесена стосовно ОСОБА_1 не набула чинності в установленому законодавством порядку та просить повернути виконавчий документ без виконання (а.с. 8).

Крім того, листом від 18.01.2021 року № 846/41/27/03-2021 Департамент патрульної поліції Національної поліції України повідомив ОСОБА_1 , постанова, зокрема, серії 1АВ № 00609357 від 28.07.2020 року винесена стосовно неї скасована та справа про адміністративне правопорушення за вказаною постановою закрита (а.с. 9).

Разом з цим, з сервісу перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі, офіційний сайт «bdr.mvs.gov.ua» за ідентифікаторами доступу: - реєстраційний номер транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 , відображеного в постанові про адміністративне правопорушення «ВН0372ЕО»; - номер та серія постанови про адміністративне правопорушення « 1АВ 00609357», вбачається статус постанови про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а саме зазначена постанова - скасована.

З наведених підстав старшим державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС Хоменко Є.В. 29.01.2021 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 63484699 з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ № 00609357 від 28.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 грн. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 7).

Не погодившись із вказаною постановою державного виконавця, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що Відповідач, приймаючи постанову від 29.01.2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 63484357, діяв у межах повноважень та у відповідності до положень чинного законодавства, оскільки отриманий лист з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та інформація з сервісу перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі за посиланням «bdr.mvs.gov.ua» були належними та достатніми доказами для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У випадках, передбачених, зокрема, пунктом 5 частини 1 цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 291 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч. 1 ст. 307 КУпАП).

Положеннями ч. 1 ст. 308 КУпАП визначено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною 1 статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Отже, із системного аналізу вищенаведених норм права можливо дійти висновку, що постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі є виконавчими документами, які підлягають виконанню у примусовому порядку органами державної виконавчої служби.

Між тим, як з`ясовано колегією суддів, в ході примусового виконання виконавчого документу, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ № 00609357 від 28.07.2020 року, за виконавчим провадженням № 63484699, державним виконавцем з`ясовано про скасування цієї постанови, яка підлягала виконанню у примусовому порядку.

Разом з тим, факт скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ № 00609357 від 28.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 грн., підтверджується листом від 18.01.2021 року № 846/41/27/03-2021 Департамент патрульної поліції Національної поліції України, а також відомостями з веб-сайту сервісу перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі, розташованого за адресою: https://bdr.mvs.gov.ua/, та є у відкритому доступі.

Враховуючи відсутність законної мети для примусового виконання постанови про адміністративне правопорушення серії 1АВ № 00609357 від 28.07.2020 року з огляду на її скасування, державним виконавцем обґрунтовано прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 63484699 з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ № 00609357 від 28.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 грн. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржена постанова Другого Київського відділу ДВС від 29.01.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 63484699 прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття та неупереджено, а тому вимоги Позивача є необґрунтованими і у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, доводи апеляційної скарги базуються на невірному тлумаченні норм Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють спірні правовідносини.

Отже, твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Руссу Анастасії Павлівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О. О. Кравець

Суддя: Л. Є. Зуєва