Справа № 569/17976/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 569/17976/20 пров. № А/857/3743/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Хітрень О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції,

на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року (суддя Галінська В.В., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 12.01.2021р.),

в адміністративній справі №569/17976/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції,

про визнання нечинною і скасування постанови,

встановив:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УПП в Рівненській області ДПП, в якому просив: 1) визнати нечинною та скасувати постанову серії ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу по справі про адміністративне правопорушення, винесену Інспектором роти 4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Саєнко Максимом Олеговичем про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.; 2) стягнути з відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП на користь позивача ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

Відповідач УПП в Рівненській області ДПП позовних вимог не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з позовною заявою. Позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Постанову Інспектора роти 4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Саєнка М.О. серії ДПО18 №725342 від 15 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. - скасовано. В задоволені позовних вимог в частині визнання оскаржуваної постанови нечинною - відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 12.01.2021 року не погодився відповідач УПП в Рівненській області ДПП та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення є незаконним і необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду із цим позовом щодо оскарження постанови від 15.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також судом першої інстанції не враховано, що цей позов заявлено до неналежного відповідача УПП в Рівненській області ДПП і не було проведено заміну цього відповідача на належного відповідача Департамент патрульної поліції. Суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи і не врахував, що позивач ОСОБА_1 уже звертався до адміністративного суду із аналогічним позовом у справі №569/21370/19. Вказує апелянт, що суд першої інстанції відкрив провадження у цій адміністративній справі не встановивши повноважень адвоката на представництво інтересів позивача. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права і дійшов помилкового висновку про відсутність в діях позивача порушень ПДР, оскільки наявними у справі доказами підтверджується, що позивач ОСОБА_1 15.11.2019 року в 21-00 год. в м. Рівне по вул. В.Дивізії, 1 керуючи транспортним засобом Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 порушив правила проїзду пішохідних переходів, а саме не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході, також не пред`явив посвідчення водія відповідного категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також після зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію на транспортному засобі, чим порушив пункти 18.1, 2.1-а, 2.1-б, 2.1-ґ, 9.9-б ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.ч. 1, 2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП. Вина позивача у вчиненні вказаних адміністративних порушень підтверджується наданими відповідачем доказами, а спірна постанова серії ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року винесена відповідно до законодавства, в межах повноважень і у визначений спосіб. Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про скасування постанови.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції від 12.01.2021 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а також присудити на користь Департаменту патрульної поліції понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 630,60 грн..

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, у зв`язку із безпідставністю наведених апелянтом доводів та вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що поліцейським роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Саєнко М.О. винесено відносно позивача ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП (а.с. 12).

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення та змісту вказаної вище постанови видно, що підставою для винесення цієї постанови серія ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року, стало те, що позивач ОСОБА_1 15.11.2019 року в 21-00 год. в м. Рівне по вул. В.Дивізії, 1 керуючи транспортним засобом Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 порушив правила проїзду пішохідних переходів, а саме не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході, також не пред`явив посвідчення водія відповідного категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також після зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію на транспортному засобі, чим порушив пункти 18.1, 2.1-а, 2.1-б, 2.1-ґ, 9.9-б ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування вцілому постанови Інспектора роти 4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП серії ДПО18 №725342 від 15 листопада 2019 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001р. №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п.9.9-б ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського.

Згідно п.18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, зокрема, за частинами 1, 2, 3, 5 ст.122 КУпАП, частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно статей 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що частинами 1 та 2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відносно питання щодо наявності в діях позивача ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, тобто порушення правил проїзду пішохідних переходів, а саме не надання дороги пішоходам, які переходили проїзну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході (пункт 18.1 ПДР України), то колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність належних доказів вини позивача у вчиненні такого адміністративного правопорушення.

Так, ні матеріали справи, ні досліджені судом відеозаписи, які надані відповідачем (апелянтом), не містять доказової інформації про те, що позивач ОСОБА_1 15.11.2019 року в 21-00 год. в м. Рівне по вул. В.Дивізії, 1 керуючи транспортним засобом Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 порушив правила проїзду пішохідних переходів. Наявний у справі DVD-R диск (а.с. 88) містить відеозапис про те, що працівники поліції здійснювали пошук пішохода, якого ніби-то водій ОСОБА_1 не пропустив нерегульованому пішохідному переході, однак такого пішохода знайдено не було.

Відносно питання щодо наявності в діях позивача ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, тобто не ввімкнення аварійної світлової сигналізації на транспортному засобі після зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції (пункт 9.9-б ПДР України), то колегія суддів апеляційного суду також погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність належних доказів вини позивача у вчиненні такого адміністративного правопорушення.

Так, досліджені апеляційним судом відеозаписи, які надані відповідачем (апелянтом) (а.с. 56, 88) містять відеозаписи про те, що після зупинки працівниками поліції транспортного засобу Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 на цьому транспортному засобі була увімкненою аварійна світлова сигналізація. В процесі тривалого розгляду працівниками поліції справи про адміністративне правопорушення на місці події, у подальшому, така аварійна світлова сигналізація на цьому ТЗ була вимкнена, і з цього приводу працівники поліції одразу не звертали уваги водію, а лише в період завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення заявили про вчинення водієм порушення вимог пункту 9.9-б ПДР України (не ввімкнення аварійної світлової сигналізації на транспортному засобі після зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції).

Як уже було вказано апеляційним судом вище, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях відповідної особи.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про протиправність та необхідність скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року, в частині формулювань про вчинення ОСОБА_1 таких порушень: порушення правил проїзду пішохідних переходів, а саме не надання дороги пішоходом, які переходили проїзну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході (пункт 18.1 ПДР України); не увімкнення аварійної світлової сигналізації на транспортному засобі після зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції (пункт 9.9«б» ПДР України), та скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.122 КУпАП.

У зв`язку із цим, з врахуванням приписів статті 286 КАС України, необхідно закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.122 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Відносно питання щодо наявності в діях позивача ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, тобто не пред`явлення працівникам поліції посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб та відсутність поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункти 2.1-а, 2.1-б, 2.1-ґ ПДР України), то колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність в діях позивача вказаних порушень, з врахуванням наступного.

Як уже було вказано апеляційним судом вище, відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001р. №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.4 ПДР України встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 цих Правил.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний: - мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, наведеними нормами спеціального законодавства, які підлягають до застосування у розглядуваних правовідносинах, передбачено обов`язок водія пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 цих Правил (як-то, посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс).

Крім цього, статтею 32 ч.1 п.2 Закону України «Про Національну поліцію», якою керувався суд першої інстанції з досліджуваного питання, передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадках, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Тобто, вказаною загальною нормою законодавства, яке визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, передбачено обов`язок особи пред`явити поліцейському документи, що підтверджують відповідне право особи, у випадках, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Матеріалами адміністративної справи, зокрема, змістом досліджених апеляційним судом відеозаписів (а.с. 56, 88) щодо розглядуваних подій 15.11.2019 року в період 21-00 год. 22-00 год. в м. Рівне по вул. В.Дивізії, 1, підтверджується, та й не заперечується позивачем по справі, що на неодноразову вимогу працівників поліції ОСОБА_1 відмовився надавати працівникам поліції зазначені в пункті 2.1 ПДР України документи, зокрема, посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс.

Як видно із цих відеозаписів, позивач надав працівникам поліції лише паспорт громадянина України, а відмову у наданні таких документів як посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс, позивач мотивував відсутністю доказів своєї вини у вчиненні порушень ПДР України та відповідно відсутню в нього обов`язку надавати працівникам поліції затребувані документи.

Водночас, у розглядуваних подіях та фактичних обставинах справи, у працівників патрульної поліції були достатньо обгрунтовані підстав вважати, що водій ОСОБА_1 вчинив порушення ПДР України, які полягали у порушенні правил проїзду пішохідних переходів (пункт 18.1 ПДР України).

Такі обгрунтовані підстави були належним чином працівниками поліції доведені до відома водія ОСОБА_1 , і у зв`язку із цим було правомірно заявлено вимогу про пред`явлення затребуваних документів.

Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що із змісту оглянутих відеозаписів розглядуваних подій, зумовлюється однозначний висновок про те, що позивач ОСОБА_1 являвся водієм транспортного засобу Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 до моменту зупинки цього ТЗ. На момент зупинки ТЗ позивач ОСОБА_1 заходився за кермом автомобіля. На місці події надаючи усні пояснення працівникам поліції позивач не заперечував факту керування ним автомобілем і вказував, що у працівників поліції немає доказів про те, що він керуючи автомобілем не пропустив пішохода на пішохідному переході.

Таким чином, являються помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність в діях позивача порушень вимог пунктів 2.1-а, 2.1-б, 2.1-ґ ПДР України, та безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що із змісту досліджених відеозаписів обставин події видно, що процес розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 15.11.2019 року тривав значний проміжок час, а саме із 21-00 год. до 22-11 год. цього дня.

Протягом цього період працівники патрульної поліції детально поінформували водія ОСОБА_1 про причини зупинки ТЗ, про обставини події та підстави формування висновків про порушення ПДР України. Водія було ознайомлено із правами та обов`язками, запропоновано надати пояснення, забезпечено дотримання визначених статтею 268 КУпАП прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що в період тривалого розгляду 15.11.2019 року справи про адміністративне правопорушення позивач ОСОБА_1 володів українською мовою і добре розумів суть досліджуваних обставин і розглядуваних подій. Також водій ОСОБА_1 демонстрував працівникам поліції свій високий рівень юридичних знань і навіть робив зауваження працівникам поліції щодо певних правових питань. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності ОСОБА_1 на місці було винесено спірну постанову від 15.11.2019 року та ознайомлено із її змістом водія ОСОБА_1 ..

Таким чином, колегія суддів апеляційної суду приходить до висновку про дотримання працівниками поліції вимог законодавства щодо порядку провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження суду першої інстанції про те, що з наявних у справі відеоматеріалів неможливо встановити марку автомобіля, номерний знак автомобіля та чи керував позивач цим транспортним засобом.

З цього приводу колегією суддів уважно досліджено і вивчено усі наявні у справі відеоматеріали та встановлено, що такі відеозаписи являються належної технічної якості, достатньо якісно відображають досліджувані обставини та фактичні події. На цих відеозаписах можна однозначно побачити та ідентифікувати транспортний засіб Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , водія ОСОБА_1 та працівників поліції, які проводили розгляд справи про адміністративне правопорушення та спілкувались із водієм.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правомірність спірної постанови серії ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року в частині визнання позивача ОСОБА_1 винним у вчиненні таких порушень: не пред"явлення посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб та відсутність поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункти 2.1-а, 2.1-б, 2.1-ґ ПДР України), відповідальність за що передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

При цьому, колегія суддів зазначає, що накладення на позивача адміністративного стягнення у виді 425 грн. штрафу відповідає санкції статті 126 ч.1 КУпАП, а тому немає підстав для скасування в цій частині спірної постанови.

Відносно позовної вимоги позивача про визнання нечинною спірної постанови серії ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення, то така позовна вимога не підлягає до задоволення, з врахуванням наведених вище висновків апеляційного суду щодо правомірності цієї постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КАС України, а також з врахуванням приписів статті 286 КАС України щодо повноважень адміністративного суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відносно доводів апелянта (відповідача) про те, що суд першої інстанції безпідставно поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду із цим позовом щодо оскарження постанови від 15.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також того, що суд не врахував, що позивач ОСОБА_1 уже звертався до адміністративного суду із аналогічним позовом у справі №569/21370/19, то колегія апеляційного суду вважає такі доводи безпідставними з врахуванням наступного.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 із змістом спірної постанови серії ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року ознайомився в цей же день і тоді ж отримав її копію.

Не погодившись із цією постановою серії ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся 19.11.2019 року до адміністративного суду із позовом щодо оскарження цієї постанови.

За результатами розгляду цього адміністративного позову в справі №569/21370/19 рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2020 року відмовлено у задоволенні цього позову. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 року в справі №569/21370/19 змінено рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2020 року, в частині мотивів відмови у задоволенні позову (а.с. 13-23).

Із змісту цих судових рішень у справі №569/21370/19 видно, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог стало те, що такий адміністративний позов було заявлено до неналежних відповідачів Інспектора роти 4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Саєнко Максимом Олеговичем та Департаменту патрульної поліції, оскільки належним відповідачем має виступати Управління патрульної поліції в Рівненській області.

Після отримання копії вказаної вище постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 року в справі №569/21370/19 позивач без зволікань, а саме 04.11.2020 року, подав до адміністративного суду новий позов про оскарження постанови серії ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року, із зазначенням належного відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області, який і являються предметом розгляду в цій справі №569/17976/20.

В цій адміністративні справі №569/17976/20 суд першої інстанції вирішуючи питання щодо залишення позовної заяви без розгляду дійшов вірних висновків про те, що позивач ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із цим адміністративним позовом пропустив з поважних причин, оскільки з вини суду першої інстанції у справі №569/21370/19 не було вирішено питання щодо визначення належного відповідача.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що судові рішення у попередній адміністративній справі №569/21370/19 не мають для суду преюдиційного значення згідно статті 78 КАС України для застосування в цій справі №569/17976/20, оскільки у таких справах були різні відповідачі, і саме факт неналежності відповідачів став підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у справі №569/21370/19.

Відносно доводів апелянта (відповідача) про те, що судом першої інстанції в цій справі №569/17976/20 не враховано, що цей позов заявлено до неналежного відповідача УПП в Рівненській області ДПП і не було проведено заміну цього відповідача на належного відповідача Департамент патрульної поліції, то колегія апеляційного суду вважає такі доводи безпідставними з врахуванням наступного.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст.246 КУпАП).

Згідно ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, зокрема, за частинами 1, 2, 3, 5 ст.122 КУпАП, частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, працівники органів Національної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції.

Тому, належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

У розглядуваній адміністративній справі №569/17976/20 таким відповідним органом Національної поліції, тобто належним відповідачем у справі, являються Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції.

Відносно доводів апелянта (відповідача) про те, що суд першої інстанції відкрив провадження у цій адміністративній справі №569/17976/20 не встановивши повноважень адвоката на представництво інтересів позивача, то колегія апеляційного суду вважає такі доводи безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджуються повноваження адвоката Дяденчука А.І. на підписання позовної заяви від імені позивача ОСОБА_1 (а.с. 9-11).

Відносно доводів апелянта (відповідача) про необхідність стягнення (присудження) в користь Департаменту патрульної поліції понесених витрат зі сплати судового збору в розмірі 630,60 грн. за подання апеляційної скарги, то колегія апеляційного суду вважає такі апеляційні вимоги безпідставними з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Таким чином, наведеними вище нормами процесуального законодавства передбачено, що не включаються до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Тому, незалежно від результатів розгляду адміністративної справи судом апеляційної інстанції, не підлягають відшкодуванню відповідачу суб`єкту владних повноважень витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, сформував висновки, які частково не відповідають обставинам справи та порушив норми матеріального права в частині щодо застосування норм спеціального законодавства у розглядуваних правовідносинах у сфері дорожнього руху та його безпеки, прав, обов`язків і відповідальності суб`єктів - учасників дорожнього руху.

Тому, рішення суду першої інстанції від 12.01.2021 року необхідно скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище підстав щодо часткової обґрунтованості доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст.ст. 243, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції задоволити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року в адміністративній справі №569/17976/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання нечинною і скасування постанови скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №725342 від 15.11.2019 року скасувати частково, а саме, в частині формулювань про вчинення ОСОБА_1 таких порушень: порушення правил проїзду пішохідних переходів, а саме не надання дороги пішоходом, які переходили проїзну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході (пункт 18.1 ПДР України); не увімкнення аварійної світлової сигналізації на транспортному засобі після зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції (пункт 9.9«б» ПДР України), та скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.122 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.122 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 29.03.2021 року