Справа № 140/12685/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/12685/20 пров. № А/857/2048/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

за участі представника відповідача: Вознюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Андрусенко О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України у Волинській області (далі УСБУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення 31 січня 2020 року остаточного розрахунку одноразової грошової допомоги належної при звільненні з військової служби ОСОБА_1 на день виключення зi списків особового складу та вcix видiв забезпечення; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати одноразової грошової допомоги належної при звільненні з військової служби з 01 лютого 2020 року по 20 лютого 2020 року; визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення 31 січня 2020 року остаточного розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки включно при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки при звільненні з 01 лютого 2020 року по 16 квітня 2020 року; визнання протиправною бездіяльність щoдo не проведення 31 січня 2020 року остаточного розрахунку грошової компенсації за недоотримане речове майно при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати грошової компенсації за недоотримане речове майно при звільненні з 01 лютого 2020 року по 06 квітня 2020 року.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що в період з 20.05.1994 по 31.01.2020 позивач пpoxoдив військову службу на різних посадах в підрозділах Служби безпеки України та знаходився на всіх видах забезпечення в УСБУ у Волинській області, які передбачені законодавством для військовослужбовців. Крім того, під час проходження військової служби, позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України на території Донецької області. Вказує, що в день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення УСБУ у Волинській області зобов`язане було провести з ним повний розрахунок. 31.01.2020, на дату закінчення проходження ним військової служби відповідач не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2020 роки включно та грошову компенсацію за недотримане речове майно. Ha його усне звернення до УСБУ у Волинській області щодо нарахування та виплати вищевказаних коштів керівництво спочатку відмовляло y виплaтi коштів, a потім погодилось виплатити їх. Вищезазначені кошти були виплачені позивачу, проте несвоєчасно. Кошти щодо виплати одноразової грошової допомоги належної при звільненні з військової служби надійшли на його картковий рахунок в сумі 366670,57 грн. тільки 20.02.2020. У свою чергу, кошти щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за вищевказані роки, надійшли на його картковий рахунок в сумі 56523,83 грн., тільки 17.04.2020. А кошти, щодо виплати грошової компенсації за речове майно, на його картковий рахунок в сумі 55333,59 грн. надійшли тільки 06.04.2020. Просив позов задоволити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Волинській області щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з військової служби у день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Стягнуто з Управління Служби безпеки України у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2020 року по 16 квітня 2020 року у сумі 57959,88 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Управління Служби безпеки України у Волинській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу в СБУ в період з 20.05.1994 по 31.01.2020, що підтверджується довідкою УСБУ у Волинській області від 12.02.2020 №54/17/52-63.

Згідно витягу з наказу УСБУ у Волинській області від 28.01.2020 №28-ОС/дск ОСОБА_1 з 31.01.2020 виключено зі списків особового складу.

20.02.2020 УСБУ у Волинській області виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в сумі 366670,57 грн., у свою чергу, 06.04.2020 ОСОБА_1 було виплачено грошову компенсацію за недоотримане речове майно при звільненні з військової служби в сумі 55333,59 грн., а 17.04.2020 позивачу виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 56523,83 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів АТ «Ощадбанк» про зарахування коштів на рахунок в період з 01.02.2020 по 24.07.2020.

Разом з тим, звертаючись за захистом порушеного права до суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку звернення до суду, у які вказав, що УСБУ були виплачені кошти одноразової грошової виплати при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та грошової компенсації за речове майно він дізнався випадково - 30.04.2020 року і тільки після ознайомлення зі змістом SMS повідомлення, яке надійшло на його номер мобільного телефону про надходження коштів на його картковий рахунок в Ощадбанку з датою здійснення операції 20 лютого, 06 та 17 квітня 2020 року.

Позивач з посиланням на Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID2019)», на Постанову Кабінету Міністрів України від 1 1.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої корона вірусом SARS- CoV-2» та Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року М211 вважає, що у разі подання позовної заяви під час дії карантину на території України, позов може бути поданий у тримісячний строк, з дня закінчення установленого карантину, запроваджених нормативними актами України.

Волинський окружний адміністративний суд ухвалою від 04.09.2020 залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху, у якій зазначив, що особа має право на поновлення строку звернення до суду, у разі подання відповідної заяви та у разі надання доказів неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк через впровадження карантину.

Разом з тим, у позовній заяві ОСОБА_1 не наводить обставин того, які карантині обмеження заважали позивачу у встановлений строк звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивачем у заяві лише переписано законодавчі норми, які без належних підстав не дають право стороні на безумовне поновлення строку звернення до суду.

Відтак, позивачу необхідно подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням того, які саме карантині обмеження заважали позивачу у встановлений строк звернутися до суду з даною позовною заявою або вказати інші підстави для поновлення такого строку, якщо вони є.»

Ухвалою від 19.10.2020 року суд відкрив провадження в адміністративній справі, вказавши, зокрема, що «у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. ... Розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що причини пропуску звернення до суду є поважними і тому необхідно поновити строк звернення до суду.»

При цьому, в ухвалі від 19.10.2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі суд не вказав, які саме фактичні обставини та причини пропуску звернення до суду суд прийняв до уваги, з яких мотивів такі причини суд визнав поважними.

Тобто рішення суду про поновлення строку на звернення до суду було ухвалене з невідомих фактичних обставин, без будь-якої вказівки на підстави та мотиви визнання причини пропуску звернення до суду поважними.

Ухвала від 19.10.2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі оскарженню не підлягає, в тому числі в частині висновку суду про поновлення строку звернення до суду.

У зв`язку цим, питання законності та обґрунтованості висновку суду, вміщеного в ухвалі від 19.10.2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі щодо визнання причини пропуску звернення до суду поважними і поновлення строку звернення до суду підлягає дослідженню апеляційним судом в ході розгляду апеляційної скарги УСБУ.

В ухвалі від 04.09.2020 року про залишення позовної заяви без руху суд навів приписи частини 1 статті 233 КЗпП України про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, суд не вказав, чи підлягає застосуванню ця норма до спірних правовідносин та який саме строк звернення до суду у випадку позову ОСОБА_1 використовувався судом - місячний чи тримісячний.

В ухвалі від 19.10.2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі та у рішенні суду від 16.12.2020 року також відсутня вказівка на позицію суду щодо того, який саме строк звернення до суду необхідно було застосовувати до позовних вимог ОСОБА_1 .

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 11 лютого 2021 року в аналогічній справі № 240/532/20 зазначив, що з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору ЩОДО стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Верховний Суд у постановах від 11.02.2021 у справі №240/532/20 та від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 дійшов висновку, що у спірних правовідносинах пов`язаних зі звільненням з публічної служби при обчисленні строку звернення до суду, підлягають застосуванню положення КАС України, якими передбачено місячний строк звернення до суду. При цьому для обрахування строку звернення до суду, згідно з правовою позицією Верховного Суду береться до уваги як момент початку його перебігу саме день остаточного розрахунку.

З огляду на таку судову практику, до позовних вимог ОСОБА_1 необхідно застосовувати місячний строк звернення до суду, початком перебігу якого є день остаточного розрахунку - 17.04.2020 року.

Невжиття Позивачем активних дій протягом значного строку (від часу розрахунку 17.04.2020 до моменту подачі позову 01.09.2020) свідчить про пасивність поведінки у здійсненні права на пред`явлення позову.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно до статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

У статті 319 КАС України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, ОСОБА_1 при поданні позовної заяви 01.09.2020 року допустив порушення встановленого частиною 5 статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду.

Також, колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 123, 229, 240, 242, 243, 250, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року у справі № 140/12685/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 31.03.2021