Справа № 260/2383/20
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2021 року м. Ужгород№ 260/2383/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Полянич В.І.

сторони в судове засідання не з`явилися;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працюю в органах прокуратури Закарпатської області працюю з 25 червня 2002 року. З метою реалізації свого конституційного права на пенсійне забезпечення 20.05.2020 року позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру», надавши всі необхідні документи відповідачу для призначення та розрахунку розміру пенсії. Листом за №0700- 0323-8/22035 від 23.06.2020 відповідач повідомив позивача про прийняття рішення №47 від 20.05.2020 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» мотивуючи тим, що згідно поданих позивачем документів його стаж роботи складає 22 роки 07 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру». Позивач зазначає, що станом на 20.05.2020 року тобто на час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років, вислуга років, яка дає право на призначення позивачеві пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», зі змінами та доповненнями (в редакції чинній на момент звернення), складала 24 роки 08 місяців і 16 днів, у тому числі: 6 років 9 місяців 17 днів (із 15.08.1995 по 03.06.2002) служба в органах внутрішніх справ, з яких: навчання в Національній академії внутрішніх справ України (з 15.08.1995 по 26.06.1999), робота на посаді слідчого відділу Хустського МРВ УМВС України в Закарпатській області (з 29.07.1999 по 03.06.2002), 17 років 10 місяців 26 днів (25.06.2002 по 20.05.2020) робота на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Закарпатської області, тобто на день звернення із заявою про призначення пенсії. Позивач наголошує, що відповідач повинен був зарахувати йому до вислуги років, що дає право на пенсію згідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», навчання в Академії внутрішніх справ України, як військову службу строком з 15.08.1995 по 26.06.1999. З огляду на викладене позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що 20.05.2020 року відповідачем було правомірно прийнято рішення №47 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного стажу для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що позивач працює у органах прокуратури Закарпатської області з 25 червня 2002 року (а.с. 20-28).

20.05.2020 року на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», через сервісний центр Ужгородського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру».

За результатами розгляду заяви від 20.05.2020, листом за №0700-0323-8/22035 від 23.06.2020 року відповідач повідомив позивача про те, що відділом з питань призначення управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Закарпатській області прийнято рішення №47 від 20.05.2020 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 44-45).

Так, вказане рішення №47 від 20.05.2020 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за вислугою років обґрунтовано тим, що відповідно до норм ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 24 років 6 місяців, якщо звернення настало з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року, у тому числі на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців, а згідно поданих позивачем документів стаж його роботи складає 22 роки 07 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 44-45).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.5 ст. 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно абз. 2 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002 зазначено, що положення ч. 5 ст. 17 Конституції України поширюються і на службу в органах прокуратури. Конституційний Суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про прокуратуру» тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів. Також, в абз. 5 п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. В абз. 3 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом ст. ст. 1,3,6 (ч.2), 8, 19 (ч.2), 22,23,24 (ч. 1) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Відповідно до частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; судоустрій, судочинство, статус суддів; організація і діяльність прокуратури (пункти 6, 14).

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено і позивача, встановлено приписами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно ч.8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення із заявою до органів Пенсійного Фонду України позивач працював в органах прокуратури і продовжує працювати в органах прокуратури Закарпатської області.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Згідно ч.6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Таким чином, до вислуги років, що дають право на пенсію зараховується час роботи на відповідних посадах прокурорів, слідчих та військова служба.

Так, станом час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років, а саме: 20.05.2020 року вислуга років, яка дає право на призначення пенсії позивачеві за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» складала 24 роки 08 місяців і 16 днів, у тому числі: 6 років 9 місяців 17 днів (із 15.08.1995 по 03.06.2002) служба в органах внутрішніх справ, з яких: навчання в Національній академії внутрішніх справ України (з 15.08.1995 по 26.06.1999), робота на посаді слідчого відділу Хустського МРВ УМВС України в Закарпатській області (з 29.07.1999 по 03.06.2002), 17 років 10 місяців 26 днів (25.06.2002 по 20.05.2020) робота на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Закарпатської області, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 ; довідкою прокуратури області про склад заробітної плати/грошового забезпечення від 15.05.2020 №18/133 вих.2020, додатком №1 до неї; дипломом № 10002224; довідкою від 06.11.2019 №285 про службу в органах внутрішніх справ; витягом з наказу по Українській академії внутрішніх справ від 05.08.1995 №349 про зарахування на перший курс слідчо-криміналістичного факультету (слідча спеціалізація) Української академії внутрішніх справ, та присвоєння спеціального звання рядовий міліції; витягом з наказу по Національній академії внутрішніх справ України від 25.06.1999 №112о/с про присвоєння, після закінчення навчання, спеціального звання - лейтенант міліції; витягом з наказу по УМВС України в Закарпатській області від 04.08.1999 №233о/с про призначення на посаду слідчого СВ Хустського МРВ УМВС України в Закарпатській області; витягом з наказу по УМВС України в Закарпатській області від 22.05.2002 №111о/с про звільнення із посади слідчого СВ Хустського МРВ УМВС України в Закарпатській області із 03.06.2002; наказом прокурора Закарпатської області від 21.06.2002 №302 про прийняття на роботу в органи прокуратури Закарпатської області та призначення на посаду слідчого прокуратури Великоберезнянського району.

Так, за час роботи в органах прокуратури Закарпатської області позивач обіймав наступні посади: з 25.06.2002 по 26.04.204 - слідчого прокуратури Великоберезнянського району Закарпатської області; з 27.04.2004 по 06.07.2004 - слідчого прокуратури Ужгородського району Закарпатської області; з 07.07.2004 по 28.07.2009 - старшого слідчого Ужгородської міжрайонної прокуратури Закарпатської області; з 29.07.2009 по 14.07.2011 - старшого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області; з 15.07.2011 по 22.11.2012 - старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Закарпатської області; з 23.11.2012 по 05.08.2015 - старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення з управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області; з 06.08.2015 по 13.01.2016 - прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупційними злочинами, прокуратури Закарпатської області; з 14.01.2016 по 13.04.2016 - прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області; з 14.04.2016 по 30.06.2016 - прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області; з 01.07.2016 по 26.09.2016 - старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області; з 27.09.2016 по 20.05.2018 - старшого слідчого слідчого відділу управління прокуратури Закарпатської області; з 21.05.2018 по 06.12.2018 - прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Закарпатської області; з 07.12.2018 по теперішній час - прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, прокуратури Закарпатської області.

Таким чином, трудовий стаж позивача в органах прокуратури Закарпатської області станом на 20.05.2020 року (на день звернення до відповідача із заявою), становив 17 років 10 місяців 26 днів, що дає позивачеві право на пенсію за вислугою років.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) в редакціях, що були чинними в період з 1995-1999 років, тобто під час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ, порядок та умови проходження служби в міліції регламентувалося Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом міністрів України.

Відповідно до п. 20 розділу II «Права, обов`язки і відповідальність» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, зі змінами та доповненнями, яке діяло під час перебування позивача на службі в органах внутрішніх справ, - час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством.

Статтею 23-1 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ, в редакціях, що були чинними в період з 1995-1999 років, тобто в період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ, пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року (зі змінами та доповненнями) порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», зі змінами та доповненнями, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду.

Проходження позивачем безперервно служби в органах внутрішніх справ у період із 15.08.1995 по 03.06.2002 підтверджується записами в трудовій книжці та відповідними наказами, зокрема.

Наказом по Українській академії внутрішніх справ «Про зарахування слухачами першого курсу слідчо-криміналістичного факультету (слідча спеціалізація - 4 річний термін навчання) Української академії внутрішніх справ набору 1995 року» від 05 серпня 1995 року за № 349 позивача зараховано слухачем першого курсу слідчо-криміналістичного факультету (слідча спеціалізація - 4 річний термін навчання) Української академії внутрішніх справ, з присвоєнням у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України спеціальних звань, з 15 серпня 1995 року (а.с. 29).

Наказом по Національній академії внутрішніх справ України «По особовому складу» від 25 червня 199 року за № 112о/с згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було присвоєно спеціальне звання випускникам Національної академії внутрішніх справ України, які отримали диплом освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за спеціальністю «Правознавство» (7.060101) - лейтенанту міліції позивачеві (а.с. 30).

Наказом по Національній академії внутрішніх справ України «Про черговий випуск курсантів слідчо-криміналістичного факультету у 1999 році» від 26 червня 1999 року за №376 згідно рішення спільного засідання Вченої ради та Державної екзаменаційної комісії за спеціальністю «Правознавство» Національної академії внутрішніх справ України від 25 червня 1999 року, протокол № 10 присвоєно кваліфікацію спеціаліста «юрист» за спеціальністю «Правознавство» (7.060101) 177 випускникам слідчо-криміналістичного факультету, які успішно склали державні екзамени і захистили дипломні роботи та видати: 1.2. Диплом спеціаліста: 1.2.1 Слідча спеціалізація: лейтенанту міліції ОСОБА_1 (а.с. 31).

Таким чином, строк навчання у Національній академії внутрішніх справ, який входить в строк служби позивача в органах внутрішніх справ, складає 3 роки 10 місяців 12 днів (з 15.08.1995 по 26.06.1999).

Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказане також підтверджене рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 у справі №260/85/20 (набрало законної сили 26.03.2020 року) (а.с. 46-54) за позовом ОСОБА_1 до ГУПФУ в Закарпатській області, згідно якого судом зазначено, що вказане навчання прирівнюється до проходження військової служби, а тому навчання у цьому навчальному закладі підлягає зарахуванню до вислуги років у порядку ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру».

З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повинно було зарахувати позивачеві до вислуги років, що дає право на пенсію згідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», навчання в Академії внутрішніх справ України, як військову службу строком з 15.08.1995 по 26.06.1999.

У подальшому, наказом Управління МВС України в Закарпатській області «По особовому складу» від 04 серпня 1999 року за № 233 о/с призначено лейтенанта міліції ОСОБА_1 /М-086106/, який прибув по закінченню Національної академії внутрішніх справ України на посаду слідчого слідчого відділення Хустського міськрайвідділу УМВС України в Закарпатській області з посадовим окладом 90 гривень з 29 липня 1999 року (а.с. 32).

Наказом Управління МВС України в Закарпатській області «По особовому складу» від 22 травня 2002 року за №111 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України по ст.64 п. «ж» (за власним бажанням) у запас Збройних сил звільнено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-086106) - слідчого слідчого відділення Хустського міськрайвідділу УМВС України в Закарпатській області з 03 червня 2002 року. Вислуги років на день звільнення складає 06 років 09 місяців 17 днів (а.с. 33).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно записами трудової книжки позивача, такий пропрацював безперервно в органах внутрішніх справ 6 років 9 місяців 17 днів (з 15.08.1995 по 03.06.2002), а в органах прокуратури Закарпатської області 17 років 10 місяців 26 днів (з 25.06.2002 по 20.05.2020) (на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії).

З врахування вищезазначеного, відповідач повинен був зарахувати позивачеві до вислуги років, що дає право на пенсію згідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», у повному обсязі строк служби в органах внутрішніх справ та трудовий стаж в органах прокуратури Закарпатської області, який дає право па пенсію за вислугою років і становить на 20.05.2020 складав 24 роки 08 місяців 16 днів.

З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 та скасувати рішення №47 від 20.05.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» підлягають до задоволення. При цьому належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 , до вислуги років, яка відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІІ, зі змінами та доповненнями, надає право на пенсію за вислугою років, у повному обсязі строк служби в органах внутрішніх справ, який, згідно трудової книжки НОМЕР_1 та наказу Управління МВС України в Закарпатській області «По особовому складу» від 22.05.2002 року за №111 о/с, про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за власним бажанням у запас Збройних сил України, складає 6 років 9 місяців 17 днів, та роботу на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Закарпатської області, яка складає 17 років 10 місяців 26 днів та зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію виходячи із розрахунку 60% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 15.05.2020 року №18/133 про складові заробітної плати/грошового забезпечення, то суд приходить висновку, що такі не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Завданням адміністративного суду є контроль за правомірністю прийняття рішення та відповідності його чинному законодавству.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за законністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В даному випадку, питання щодо розрахунку та нарахування пенсії віднесено до компетенції відповідача.

У пункту 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа "РуїзТоріха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд зазначає, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 560,60 грн.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 та скасувати рішення №47 від 20.05.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

3.Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 , до вислуги років, яка відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІ І, зі змінами та доповненнями, надає право на пенсію за вислугою років, у повному обсязі строк служби в органах внутрішніх справ, який, згідно трудової книжки НОМЕР_1 та наказу Управління МВС України в Закарпатській області «По особовому складу» від 22.05.2002 року за №111 о/с, про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за власним бажанням у запас Збройних сил України, складає 6 років 9 місяців 17 днів, та роботу на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Закарпатської області, яка складає 17 років 10 місяців 26 днів.

4.Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 560,60 (чотириста двадцять гривень 40 копійок) грн.

7. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 22.03.2021 року.