Справа № 640/24291/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Київ № 640/24291/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Національної поліції України
провизнання протиправними дій та стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, код ЄДР: 40108578), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.02.2020 (том 1 а.с. 143), поданої до суду 20.02.2020, просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення у день звільнення позивача зі служби в поліції повного розрахунку, зокрема, щодо невиплати компенсації за невикористані дні основної відпустки та додаткової відпустки;

2) стягнути з відповідача 230154,00 грн. грошової компенсації за затримку проведення відповідних витрат.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 82 о/с він був прийнятий на посаду начальника сектору Департаменту превентивної діяльності. До цього моменту з 25.07.1994 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом від 22.02.2016 №114 о/с позивача було звільнено зі служби в Національній поліції України через не проходження атестації.

Пояснює, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2017 у справі № 826/3409/16, яка набрала законної сили, він з 23.02.2016 був поновлений на попередній посаді у Національній поліції України з виплатою компенсації за час вимушеного прогулу.

В подальшому, наказом Національної поліції України від 18.01.2018 № 37 о/с на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2017 у справі № 826/3409/16 ОСОБА_1 був поновлений на попередній посаді з 23.02.2016 та продовжив нести службу до моменту звільнення за власним бажанням до 12.02.2018.

Наголошує, що у день звільнення, а саме: 12.02.2018 з ним, всупереч вимог статті 116 КЗпП України, не було проведено розрахунків за невикористані дні основної та додаткової відпустки, право на отримання яких, як зауважує позивач, йому довелося доводити через суд.

Зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/8185/18 від 10.12.2018, яке набрало законної сили 12.06.2019 було підтверджено його право на отримання щорічних відпусток: за період 2015-2016 роки та становить 30 днів; за період 2016-2017 року - 17 днів; за період 2017-2018 року 7,5 днів.

Позивач додає, що судом було встановлено, що розмір компенсації за невикористані дні відпустки у зазначені періоди становив 25899,00 гривень.

Додає, що судом було встановлено, що кількість днів додаткової відпустки позивача: за 2015 рік становить 15 днів, за 2016 рік - 14 днів, за 2017 рік - 15 днів, за 2018 рік - 14 днів, Всього - 58 днів, розмір компенсації за невикористані дні відпустки у зазначені періоди становить 30972,00 гривень.

Позивач зазначає зазначені суми перераховано йому відповідачем на його картковий рахунок 21.11.2019.

При цьому, за твердженням позивача, сума середнього заробітку, обчислена судом у справі № 826/8185/18 складає 534,0 гривень на день.

Посилаючись на ст. 116 КЗпП позивач зазначив, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Наголошує, що ст. 11? КЗпП передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач зазначає, що зважаючи на те, що днем звільнення є 12.02.2018, натомість днем розрахунку є 21.11.2019, середньоденна заробітна плата, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2017 у справі № 826/3409/16 складає 534,00 грн., середньомісячне грошове забезпечення - 11214,00 грн., то сума грошової компенсації за час затримки розрахунку складає: 442 робочих дня*534,00 гри., що становить 236028,00 грн.

Підсумовуючи викладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив на тому, що правові підстави для задоволення заявлених позивачем вимог відсутні. При цьому, у відзиві відповідач зазначив, що позивачем було пропущений встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України строк звернення до суду з даним позовом, що відповідно до статті 240 КАС України, є підставою для залишення позову без розгляду.

Крім того, відповідач наголошує, що заявлені вимоги розглядалися судом під час розгляду справи № 826/8185/18, рішення в якій набрало законної сили, що, на думку відповідача, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, є підставою для закриття провадження у справі.

Додає, що за змістом ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідач наголошує, що середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати і такий самий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.

Разом з тим, відповідач наголошує, що датою звільнення позивача зі служби є 12.02.2018 відповідно до наказу № 116о/с.

Зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення з НПУ недоплачених сум при звільненні та стягнення компенсації за затримку розрахунку були предметом розгляду у справі №826/8185/18, рішення в якій набрало законної сили 12.06.2019.

Звернення позивача у травні 2018 року до суду з позовними вимогами про стягненні з НПУ недоплачених сум при звільненні беззаперечно підтверджує початок строку для звернення з вимогою про стягнення компенсації за затримку розрахунку.

Наголошує, що судовим рішення, що набрало законної сили у справі № 826/8185/18 встановлено, що датою повного розрахунку з позивачем при звільненні є 28.02.2018.

Провадження у справі, що слухається, відкрито 15.01.2020, у зв`язку з чим відповідач робить висновок про те, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Додає, що підставами позову, за результатами розгляду якого постановлено судові рішення у справі № 826/8185/18, є визнання протиправними дій НПУ та стягнення не доплачених позивачу сум при звільненні, в тому числі сум компенсації за невикористані дні відпустки. При цьому, як наголошує відповідач, позивачем, зокрема, заявлялися позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні з 12.02.2018 по 28.02.2018 (дата проведення повного розрахунку з позивачем) з посиланням на статті 116, 117 КЗпП України. Судом така вимога задоволена (судове рішення набрало законної сили 12.06.2019), з НПУ стягнуто 5874,00 грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Відтак, за твердженням відповідача, позивачем вже заявлялася позовна вимога щодо стягнення грошової компенсації за затримку розрахунку при звільнення, вказану вимогу розглянуто судом та винесено остаточне рішення, що є підставою для закриття провадження у справі, що слухається, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 283 КАС України.

Зазначає, що як вбачається з обставин справи, в даному випадку позивач звернувся з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом рішення від 12.06.2019 у справі №826/8185/18, якою стягнуто з НПУ на його користь суми компенсації за невикористані дні відпусток. Тобто вказані суми в період його служби в НПУ та на час звільнення не були нараховані, а були визначені судом.

Відтак, відповідач робить висновок про те, що за вказаних обставин та враховуючи, що суми, які не оспорювались НПУ були виплачені в повному обсязі позивачу, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в розумінні статті 117 Кодексу законів про працю України, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідач вважає, що навіть у разі теоретичного задоволення позовних вимог, такі вимоги не відповідають конкретним обставинам справи, принципам законності та справедливості, співмірності спірної суми по компенсації та частку, яку вона становила у заявлених вимогах по стягненню сум по розрахунку при звільненні, істотність цієї частки порівняно із загальною сумою компенсації за невикористані відпустки, що стягнута, а також з урахуванням того, що позивач звернувся до суду з позовом з порушенням строку звернення до суду.

Відтак відповідач наголошує на безпідставності заявлених позовних вимог,3 з огляду на що просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/8185/18 від 10.12.2018, яке набрало законної сили 12.06.2019 було підтверджено його право на отримання щорічних та додаткових відпусток та визначено суми компенсацій, які він мав отримати за невикористані дні таких відпусток у день звільнення зі служби в поліції.

Позивач наголошує, що ст. 233 КЗпП України передбачено, що відповідно у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, позивач додає, що відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком, з огляду на що, за висновком позивача, позов було заявлено до завершення шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Позивач також зауважує, що він частково визнає аргументи, викладені у відзиві, оскільки дійсно, ним отримано компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 12.02.2018 по 28.02.2018 у розмірі 5874,00 грн., які були отримано згідно рішення суду у справі № 826/8185/18. У зв`язку із цим, позивач надає заяву про зменшення позовних вимог на суму 5874,00 грн., у зв`язку з чим, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог на суму стягнення 5874,00 грн., у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача 230154,00 грн. грошової компенсації за затримку проведення відповідних витрат.

При цьому, позивач наголошує, що факт не проведення повного розрахунку у день звільнення з боку відповідача залишається незмінним.

У відповіді на відзив позивач додав, що суд, при розгляді справи № 826/8185/18, підтвердив право позивача на отримання ще 58 днів відпустки та визначив суму грошової компенсації за ці дні у грошовому еквіваленті.

Наголошує, що доказом того, що дані 58 днів не були виплачені раніше, тобто при звільненні, є лист відповідача від 12.10.2018 № 5524/12/1/2/03-2018, з якого вбачається, що при звільненні було виплачено лише 3 доби щорічної відпустки та 1 день додаткової відпустки.

На думку позивача, це не скасовує відповідальності за те, що у період з 01.03.2018 по 20.11.2019 включно відповідач без законних підстав користувався чужими грошовими коштами, не виплатив їх у добровільному порядку, з огляду на що відповідальність відповідача за такі дії передбачена статтями 116-117 КЗпП України, у зв`язку з чим позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

У додатковому відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до вимог Закону № 580-VIII та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Додає, що відповідно до положень Закону № 580-VIII та Порядку № 260, компенсації за відпустку поліцейського не за рік звільнення (за попередні роки) при звільненні не виплачуються, правових підстав для покладання відповідальності на Національну поліцію України у справі даній справі, відсутні.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 16.12.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Сторонами не заперечується та не спростовується факт проходження позивачем служби у період з 25.07.1994 в органах внутрішніх справ.

Наказом від 07.11.2015 № 82 о/с ОСОБА_1 прийнято на посаду сектору Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України.

Відповідно до наказу відповідача № 114 о/с від 22.02.2016 підполковника поліції ОСОБА_1 начальника сектору Департаменту превентивної діяльності звільнено зі служби в поліції згідно з п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через службову невідповідність з 22.02.2016.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 року у справі №826/3409/16 ОСОБА_1 поновлено на попередній посаді у Національній поліції України з 23.02.2016 та присуджено до виплати компенсацію за час вимушеного прогулу.

Наказом Національної поліції України від 18.02.2018 № 37 о/с на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 у справі № 826/3409/16 позивача поновлено на попередній посаді у Національній поліції України з 23.02.2016.

Наказом Національної поліції України від 12.02.2018 № 116 о/с ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням.

Також, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18 позов ОСОБА_1 до Національної поліції України задоволено частково, а саме:

стягнуто з Національної поліції України 5874,00 грн. грошову компенсацію за затримку розрахунку з позивачем при звільненні.

стягнуто з Національної поліції України грошову компенсацію за час затримки виконання рішення суду у розмірі 16 554, 00 грн.;

визнано протиправними дії Національної поліції України щодо встановлення премії у розмірі 1% та зобов`язано Національну поліцію України здійснити донарахування та виплату різниці між розміром грошового забезпечення за повний фактично відпрацьований місяць перед звільненням із служби за січень 2018 року - у розмірі 3738,00 грн., за лютий 2018 року - у розмірі 6165,00 грн.;

cтягнуто з Національної поліції України суму компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 25 899,00 грн.;

cтягнуто з Національної поліції України суму компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 30 972, 00 грн.;

визнано протиправними дії Національної поліції України щодо розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 826/8185/18 апеляційну скаргу Національної поліції України задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 - скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Національної поліції України грошової компенсації за час затримки виконання рішення суду у розмірі 16554,00 грн.; визнання протиправними дій відповідача щодо встановлення премії у розмірі 1% та зобов`язання Національну поліцію України здійснити донарахування та виплату різниці між розміром грошового забезпечення за повний фактично відпрацьований місяць перед звільненням із служби за січень 2018 року - у розмірі 3738,00 грн., за лютий 2018 року - у розмірі 6165,00 грн.; визнання протиправними дії відповідача щодо розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року і прийняти нову постанову в цій частині, якою у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 - залишено без змін.

Тобто, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18 залишено в силі в частині:

стягнення з Національної поліції України 5874,00 грн. грошової компенсації за затримку розрахунку з позивачем при звільненні.

стягнення з Національної поліції України суму компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 25 899,00 грн.;

стягнення з Національної поліції України суму компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 30 972, 00 грн.;

Як зазначає позивач, 21.09.2019 на його рахунок від Національної поліції України надійшли грошові кошти, зокрема, сума компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 25 899,00 грн. та сума компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 30 972, 00 грн.

Разом з тим, позивач вважаючи порушеними свої права щодо затримки проведення відповідних виплат, звернувся до суду з даним позовом щодо стягнення з відповідача 230154,00 грн. грошової компенсації.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський: своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 9 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Згідно ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з ч. 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260), які визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Проаналізувавши наведені норми, суд зазначає, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення.

В той же час, згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що спеціальними нормами, що регулюють правовідносини позивача із відповідачем щодо питань виплати компенсації за невикористані щорічні та додаткові відпустку при звільненні, є Закон України «Про Національну поліцію» та Порядок № 260, оскільки за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Так, як вже було встановлено вище судом, наказом Національної поліції України від 12.02.2018 № 116 о/с (том 1 а.с. 12) ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

У такому наказі зазначено про те, що підполковника поліції ОСОБА_1 (М-024604), начальника сектору Департаменту превентивної діяльності, з 12.02.2018 установивши щомісячну премію за лютий 2018 року в розмірі 1 відсотку, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільнені в поліції та компенсації 03 доби щорічної чергової основної оплачуваної відпустки, та 01 добу додаткової відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році.

Тобто, у вказаному наказі зазначено про виплату ОСОБА_1 компенсації за 03 доби щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 01 добу додаткової відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів скасування наказу Національної поліції України від 12.02.2018 № 116 в частині неправильного обрахунку Національною поліцією України та виплати позивачу компенсації за 03 доби щорічної чергової основної оплачуваної відпустки, та компенсації за 01 добу додаткової відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році, або внесення змін/доповнень у такий наказ в частині зазначення іншої кількості днів невикористаної як основної так і додаткової відпусток.

При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18, зокрема, стягнуто з Національної поліції України 5874,00 грн. грошову компенсацію за затримку розрахунку з позивачем при звільненні.

Більш того, вказаним рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18, також зокрема, cтягнуто з Національної поліції України суму компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 25 899,00 грн. та cтягнуто з Національної поліції України суму компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 30 972, 00 грн.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18, в зазначених вище частинах залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 та постановою Верховного Суду від 23.10.2019.

Судом в межах справи № 826/8185/18 встановлено, що невикористана частина відпустки ОСОБА_1 за період 2015-2016 роки становить 30 днів; за період 2016-2017 роки - 17 днів; за період 2017-2018 роки 7,5 днів, з огляду на що зазначено, що розмір компенсації за невикористані дні відпустки у зазначені періоди становить 25899,00 грн. (534,00 грн.*48,5). Крім того, судом також встановлено, що кількість днів додаткової відпустки позивача за 2015 рік становить 15 днів, за 2016 рік - 14 днів, за 2016 рік - 15 днів, за 2018 рік - 14 днів, всього - 58 днів. Відтак, розмір компенсації за невикористані дні відпустки у зазначені періоди становить 30972,00 грн. (534,00 грн.*58).

Отже, зважаючи на те, що спеціальні норми законодавства не регулюють питання виплати розміри належних звільненому працівникові сум за наявності спору про такі розміри, до вказаних правовідносин підняють застосуванню норми трудового законодавства, зокрема, ст.т. 116 та 117 Кодексу законів про працю.

Тобто, суд зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 в межах справи № 826/8185/18 вирішено спір про розміри належних ОСОБА_1 до виплати сум, за невикористані дні щорічних відпусток та за невикористані дні додаткових відпусток, яка має бути виплачена у строк, передбачений ст. 116 КЗпП України, в той же час, зважаючи на те, що матеріали справи не містять жодних доказів скасування наказу Національної поліції України від 12.02.2018 № 116 в частині неправильного обрахунку Національною поліцією України та виплати позивачу компенсації за 03 доби щорічної чергової основної оплачуваної відпустки, та компенсації за 01 добу додаткової відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році, або внесення змін/доповнень у такий наказ в частині зазначення інших днів невикористаних щорічних та додаткових відпусток, а рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18 не встановлено строк, з якого саме моменту повинна була бути виплачена компенсація за такі відпустки, зокрема, з моменту звільнення позивача з поліції, строк виплати компенсації за затримку розрахунку за невикористані дні щорічних відпусток та за невикористані дні додаткових відпусток, має обраховуватись від дати набрання законної сили рішенням у справі, яким присуджено до стягнення суми таких виплат.

Так, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18 в частині стягнення компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток набрало законної сили 12.06.2019, з огляду на що, позивачу, починаючи з 13.06.2019 у строк, передбачений ст. 116 КЗпП України, повинна була бути виплачена компенсація за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 25 899,00 грн. та компенсація за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 30 972, 00 грн.

Між тим, як видно з матеріалів справи, зокрема, виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 (том 1 а.с. 98) зазначені вище суми компенсації за невикористані дні додаткових відпусток та за невикористані дні додаткових відпусток позивачу були виплачені лише 21.11.2019, тобто поза межами строку, передбаченого ст. 116 КЗпП України та складає затримку 112 робочих днів (червень 2019 року - 11 днів, липень 2019 року - 22 дні, серпень 2019 року 22 дні, вересень 2019 року 21 день, жовтень 2019 року 22 дні та листопад 2019 року - 14 днів).

При цьому, як встановлено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18 згідно з довідкою Національної поліції України від 29.03.2016 № 140 середньомісячне грошове забезпечення позивача складає: 11214,00 грн. та середньоденне грошове забезпечення - 534,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 79 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Відтак, грошова компенсація за затримку проведених виплат за рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18 складає 59 808,00 грн.(534,00 грн.*112 робочих днів затримки), у зв`язку з чим, керуючись ч. 2 ст. 9 та ст. 245 КАС України, позовні вимоги позивача підлягають частковою задоволенню, шляхом:

1) визнання протиправними дій відповідача щодо невчасної виплати компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 25 899,00 грн. та компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 30 972, 00 грн.;

2) стягнути з відповідача 59808,00 грн. грошового відшкодування за затримку проведення відповідних виплат компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки як вже було зазначено судом, компенсація за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 25 899,00 грн. та компенсація за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 30 972,00 грн. присуджена до стягнення лише з моменту набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18.

Що ж стосується доводів відповідача, викладених у відзиві про закриття провадження у даній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України та залишення позовної заяви без розгляду на підставі ст. 240 КАС України, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з вказаним позовом, то суд зазначає, що такі доводи, не є клопотанням та/або заявою,, оскільки, виходячи з аналізу положень ст. 167 КАС України, така заява та/або клопотання повинно надаватися суду окремим письмовим документом та містити вимоги, передбачені ч. 1 ст. 167 КАС України, недотримання яких є наслідком повернення таких заяви/клопотання заявнику без розгляду на підставі ч. 2 ст. 167 КАС України.

Помилковими є доводи відповідача у додатковому відзиві на застосування до даних правовідносин практику Верховного Суду, викладену у постановах від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17 та від 31.03.2020 у справі № 808/2122/18, в ході розгляду яких суди дійшли висновку про відсутність підстав виплати звільненим особам компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток за попередні періоди в році звільнення, оскільки, в даному випадку, предметом даного спору є не вирішення питання щодо правомірності виплати звільненому працівникові компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки за попередні періоди, що, зокрема, було предметом розгляду у справи № 826/8185/18, а предметом даного спору є виплата компенсації за невчасний розрахунок за невикористані дні основної та додаткової відпустки за рішення суду від 10.12.2018 у справі № 826/8185/18.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, а також виходячи із заявлених вимог та підстав позову, суд приходить до висновку, що в порядку виконання обов`язку, визначеного ч. 1 ст. 77 КАС України, позивачем частково доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та їх обґрунтування, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, як зазначено вище.

В порядку ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого судового збору - пропорційно до задоволених вимог.

Зважаючи на те, що судом стягнуто на користь позивача 59 808,00 грн. грошового відшкодування за затримку проведення відповідних виплат компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток, сума судового збору, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача складає 598,08 грн. (1% від 59 808,00 грн.).

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, код ЄДР: 40108578) щодо невчасної виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 25 899,00 грн. та компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 30 972, 00 грн.

3. Стягнути з Національної поліції України 59 808,00 грн. грошового відшкодування за затримку проведення відповідних виплат компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, код ЄДР: 40108578) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 598,08 грн. (п`ятсот дев`яносто вісім гривень 08 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін