Справа № 440/5246/20
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 р.Справа № 440/5246/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представника позивача Осадчого А.В.

представника апелянта Гонтара В.М.

позивача ОСОБА_2.

апелянта Мелікяна З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава по справі № 440/5246/20

за позовом ОСОБА_2

до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (далі - відповідач), в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Мирошниченка Олександра Ігоровича ВП №61484083 від 14 вересня 2020 року про накладення на ОСОБА_2 штрафу у сумі 1700,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу ВП №61484083 від 14 вересня 2020 року, прийняту старшим державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Мирошниченком Олександром Ігоровичем при примусовому виконанні виконавчого листа №524/4516/19, виданого 04 березня 2020 року Автозаводським районним судом м.Кременчука.

Стягнуто з Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Академіка Маслова, буд. 15/4, м. Кременчук, Полтавська область, 39605, ідентифікаційний код 34987562) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали.

ОСОБА_1 , не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року у справі № 440/5246/20 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що постанова старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Мирошниченка Олександра Ігоровича ВП №61484083 від 14 вересня 2020 року про накладення на ОСОБА_2 штрафу у сумі 1700,00 грн. відповідає вимогам ст. 2 КАС України, оскільки прийнята з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для винесення постанови про накладення штрафу від 14.09.2020 року передував акт державного виконавця від 10.09.2020 року, яким встановлено, що при виході за місцем проживання позивача та дітей, в час встановлений для побачення апелянта з дітьми встановлено, що позивач фактично перешкоджає виконанню рішення суду, а саме: дітей начебто і підготувала для прогулянки з батьком ( ОСОБА_1 ), проте з квартири їх не вивела і не випускала, хоч квартира знаходиться на першому поверсі, що було для позивача здійснити не важко. Таким чином, зазначає, що позивачем створювалась видимість готовності виконати рішення суду, яка не підкріплювалась жодною реальною дією з її боку. При цьому зазначає, що позивач наполягала і наполягає, що діти самі не бажають бачитись з батьком. Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно врахував відеозапис виходу державного виконавця разом із стягувачем 10 вересня 2020 року за адресою проживання дітей, а саме: АДРЕСА_1 , оскільки судом першої інстанції не з`ясовано коли саме було зроблено відеозапис позивачем та чи відповідає він даті коли було складено вищезазначений акт державного виконавця.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 03 березня 2020 року (а.с.15-20), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про зобов`язання не чинити перешкоди у вільному спілкуванні з дітьми, встановлення способу та порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми задоволено частково: визначено такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : побачення щовівторка та щочетверга з 14:00 години до 16:00 години з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання/навчання на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання; побачення першої та третьої суботи місяця з 11:00 години до 19:00 години з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання; побачення щороку у дні народження дітей 11 листопада та 22 червня з 13:00 години до 15:30 години з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання; побачення щороку 2, 3 та 7 січня з 10:00 години до 19:00 години з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання; спільний щорічний відпочинок протягом 10-ти календарних днів в липні-серпні місяці за домовленістю з матір`ю дітей з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання на відпочинок та повернення дітей за місцем їх проживання; в іншій частині вимог відмовлено.

04 березня 2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчука видано виконавчий лист у справі №524/4516/19 (а.с. 61-зворот -62).

06 березня 2020 року старшим державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Мирошниченком Олександром Ігоровичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61484083 з примусового виконання виконавчого листа №524/4516/19, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука 04 березня 2020 року (а.с.63).

Відповідно до акту державного виконавця від 10 вересня 2020 року державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Мирошниченком Олександром Ігоровичем при примусовому виконанні виконавчого листа №524/4516/19, виданого Автозаводським районним судом м.Кременчука 04 березня 2020 року, у присутності боржника, ОСОБА_2 , та стягувача, ОСОБА_1 , встановлено, що здійснено вихід за адресою проживання дітей, а саме: АДРЕСА_1 , мати дітей з квартири не вивела, рішення суду не виконується (а.с.95).

ОСОБА_2 у вказаному акті зазначила, що виконавець та стягувач прибули за адресою: АДРЕСА_1 , до квартири вони не підходили, вона запропонувала батькові підійти та забрати дітей з місця їх проживання, де вони чекають одягнені й готові до прогулянки з батьком, проте батько їх не забрав, рішення суду з її боку виконується в повному обсязі, а з вини батька не виконується.

14 вересня 2020 року старшим державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Мирошниченком Олександром Ігоровичем прийнято постанову про накладення штрафу ВП №61484083 (а.с.95-зворот), якою встановлено, що 10 вересня 2020 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання дітей, а саме: АДРЕСА_1 , мати дітей з квартири не вивела та усно повідомила, що діти виходити не будуть, а тому, керуючись статтями 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження", постановлено за невиконання рішення суду в порядку частини першої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" накласти на боржника, ОСОБА_2 , штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн, та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Не погодившись із постановою про накладення штрафу ВП №61484083 від 14 вересня 2020 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VІІІ) та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі- Інструкція №512/5).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно із пунктом 1 частини другої вказаної статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами першою та другою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 641 Закону №1404-VIII встановлено особливості виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

Частинами першою - третьою та сьомою цієї статті визначено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Крім того, у розділі ІХ Інструкції № 512/5 наведено порядок виконання рішень немайнового характеру, у тому числі рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною.

Відповідно до пунктів 7-9 розділу ІХ Інструкції № 512/5 за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 641 Закону.

Отже, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є встановлення факту невиконання рішення боржником без поважних причин. Таким чином, державний виконавець має встановити факт невиконання боржником судового рішення та відсутність поважних причин його невиконання. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд від 31.03.2020 по справі №640/11079/19.

Поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі №127/3770/17.

Предметом спору у справі є законність постанови старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Мирошниченка Олександра Ігоровича ВП №61484083 від 14 вересня 2020 року про накладення на ОСОБА_2 штрафу у сумі 1700,00 грн.

Підставою для прийняття вищевказаної постанови став акт державного виконавця від 10 вересня 2020 року яким у присутності боржника, ОСОБА_2 , та стягувача, ОСОБА_1 , встановлено, що здійснено вихід за адресою проживання дітей, а саме: АДРЕСА_1 , мати дітей з квартири не вивела, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19 боржником не виконується (а.с.95).

Таким чином, державний виконавець заначив не виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19 позивач не вивела з квартири дітей у час визначений для побачення з батьком.

Так, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19, яке набрало законної сили 03 березня 2020 року (а.с.15-20) визначено такі зокрема способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : побачення з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання.

Обґрунтовуючи факт виконання судового рішення з її боку та факт невиконання судового рішення з вини батька дітей, позивач зазначила, що вона не чинила перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з малолітніми дітьми, а, навпаки, у визначені судовим рішенням дату та час підготувала дітей (одягла та зібрала їх) до прогулянки з батьком та запропонувала батькові підійти до місця їх проживання та забрати дітей, проте батько їх не забрав.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Статтею 380 ЦК України встановлено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

За визначенням, наведеним у статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що місце проживання фізичних осіб, які не досягли десяти років, є місце проживання їх батьків або одного з них, з ким вони проживають. Таким місцем проживання може бути, зокрема, квартира в житловому будинку.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19 встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 12 жовтня 2017 року, крім іншого, визначено місце проживання малолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.16).

При цьому, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19, способами участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: побачення у визначені дні та час з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання.

Відповідно до паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Автозаводським РВ КМУГУМВС України в Полтавській області 13 жовтня 2009 року (а.с.48-49), місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: АДРЕСА_1 , що не заперечується учасниками справи.

Отже, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19 визначено обов`язок здійснення батьком ( ОСОБА_1 ) супроводу дітей з місця їх проживання/навчання на побачення (з квартири АДРЕСА_1 ) та повернення дітей за місцем їх проживання у визначений час, тобто до вказаної квартири в якій вони мешкають.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19 не визначено обов`язок ОСОБА_2 виводити дітей із квартири та супроводжувати дітей для зустрічі з батьком за межі квартири.

Доказів вчинення позивачем дій щодо перешкоджання здійснення ОСОБА_1 доступу до квартири де мешкають діти, супроводу дітей з місця їх проживання/навчання на побачення відповідачем та апелянтом не надано.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що враховуючи відсутність зобов`язання позивача виводити дітей із квартири та супроводжувати дітей для зустрічі з батьком за межі квартири згідно рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19, визначена у акті державного виконавця від 10 вересня 2020 року обставина невиконання позивачем рішення суду як не вивела дітей із квартири не відповідає вимогам вищевказаного рішення суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у вказаному акті від 10 вересня 2020 року ОСОБА_2 зазначила, що виконавець та стягувач прибули за адресою: АДРЕСА_1 та до квартири не підходили, вона запропонувала батькові забрати дітей з місця їх проживання, де вони чекають одягнені й готові до прогулянки з батьком, проте батько дітей не забрав; рішення суду з її боку виконується в повному обсязі, а з вини батька не виконується.

На підтвердження зазначених обставин позивач надала до суду відеозапис виходу державного виконавця разом із стягувачем 10 вересня 2020 року за адресою проживання дітей, а саме: АДРЕСА_1 , (а.с.51).

Посилання апелянта на безпідставне врахування судом першої інстанції відеозапису виходу державного виконавця разом із стягувачем 10 вересня 2020 року за адресою проживання дітей, а саме: АДРЕСА_1 , оскільки факт невиконання рішення встановлено у акті державного виконавця від 10.09.2020 року, колегія суддів відхиляє через те, що визначені у акті дії позивача не свідчать про невиконання ним рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19.

Доводи апелянта про те, що підставою для винесення постанови про накладення штрафу від 14.09.2020 року передував акт державного виконавця від 10.09.2020 року, яким встановлено, що при виході за місцем проживання позивача та дітей, в час встановлений для побачення апелянта з дітьми встановлено, що позивач фактично перешкоджає виконанню рішення суду, а саме: дітей начебто і підготувала для прогулянки з батьком ( ОСОБА_1 ), проте з квартири їх не вивела і не випускала, колегія суддів відхиляє, оскільки у акті державного виконавця від 10.09.2020 року не вказано, що позивач не випускала дітей із квартири.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також встановлені під час судового розгляду справи обставини по справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 виконала 10 вересня 2020 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 січня 2020 року у справі №524/4516/19 та вчинила всі дії, що залежали від її власного волевиявлення щодо виконання рішення суду, а саме: знаходилась вдома разом із малолітніми дітьми у час, що визначений судовим рішенням, підготувала малолітніх дітей до прогулянки та забезпечила доступ батька до місця їх проживання, що не спростовано відповідачем.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу відповідач не встановив факту невиконання боржником зобов`язальної частини рішення суду та відсутність поважних причин його невиконання боржником.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ВП №61484083 від 14 вересня 2020 року.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року у справі №440/5246/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року по справі №440/5246/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко