Справа № 580/1133/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1133/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради та сільського голови Хлистунівської сільської ради Сенкевич Наталії Олександрівни про скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 10.02.2020 №14 «Про оголошення догани начальнику відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ ОСОБА_1 »;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 10.03.2020 №26 про звільнення позивача з посади начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ;

- поновити позивача на посаді начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради;

- стягнути з Виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду;

- стягнути з Виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради від 10.02.2020 №14 «Про оголошення догани начальнику відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ Кірсановій Наталії Ігорівні»;

- визнано протиправним та скасовано розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради від 10.03.2020 №26 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради з 11.03.2020;

- стягнути з виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 134 953 грн 92 коп з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення є правомірним.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 18.03.2019 переведена з посади спеціаліста з питань землекористування на посаду начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради.

Розпорядженням сільського голови Хлистунівської сільської ради Сенкевич Н.О. від 10.02.2020 №14 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за неналежне виконання службових обов`язків.

Цього ж дня, 10.03.2020 сільським головою Хлистунівської сільської ради Сенкевич Н.О. видано розпорядження №26 про звільнення начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ ОСОБА_1 з 10.03.2020, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором за пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Не погодившись з такими рішеннями, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни щодо не проведення обстеження зелених насаджень, не реєстрації з 27.01.2020 звернень громадян в журналі реєстрації заяв, пропозицій та скарг громадян, не надання проектів рішень на сесію сільської ради 13.12.2019 з питань регулювання земельних відносин - не знайшов підтвердження під час розгляду справи.

Також суд вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що факт звільнення з посади заподіяв їй моральну шкоду (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням позивачеві шкоди).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

Щодо строку звернення до адміністративного суду.

За змістом статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС).

Відповідно до частини третьої 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС).

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 статті 4 КАС).

Предметом розгляду справи є визнання протиправним та скасування розпоряджень сільського голови Хлистунівської сільської ради про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення позивача - начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ Хлистунівської сільської ради.

Отже, розглядуваний спір є спором щодо проходження публічної служби, тому строк звернення до суду з вказаним позовом становить один місяць, який обчислюється з дня, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з метою встановлення факту дотримання чи порушення процесуального строку, відведеного на подання позовної заяви, необхідно встановити момент, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та моменту її звернення до суду з позовом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 04.04.2020 звернулася до суду із позовом про оскарження розпорядження від 10.03.2020, тобто місячний строк у цій частині нею дотримано.

У ході розгляду справи, позивач доповнила свої вимоги та просила визнати протиправним та скасувати розпорядження від 10.02.2020, вказуючи при цьому, що про існування цього рішення їй не було відомо, а дізналася вона про нього вже у суді.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що до позивача було доведено зміст наведеного розпорядження у день його прийняття, проте від його підписання вона відмовилася, про що було складено відповідний акт від 10.02.2020 №2, згідно якого ОСОБА_1 10.02.2020 о 14:00 год. ознайомлено з розпорядженням сільського голови про оголошення догани, проте вона відмовилася ставити відповідну відмітку на ньому (т. 1 а.с. 132).

При цьому, згідно наданої НКП «ОЦЕМД» та МК Черкаської обласної ради інформації, позивача 10.02.2020 о 15:12 год. було госпіталізовано швидкою допомогою, яку було викликано о 14:05 год.

Наведене свідчить, що відповідач стверджує про ознайомлення позивача із спірним розпорядженням у період, коли мало місце погіршення її самопочуття (14:00-14:05 год), а відтак, на переконання колегії суддів, складений відповідачем акт від 10.02.2020 №2 не може вважатися таким, що належним чином підтверджує доведення до відома позивача змісту оскаржуваного розпорядження про оголошення догани.

Інших доказів, які б свідчили, що позивач була обізнана про існування розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 10.02.2020 №14 «Про оголошення догани начальнику відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ Кірсановій Наталії Ігорівні» матеріали справи не містять, а відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що позивач пропустила строк звернення до суду у цій частині позовних вимог.

Щодо розпорядження від 10.02.2020 №14.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначаються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 2 Закону № 2493-ІІІ).

Одним з основних принципів служби в органах місцевого самоврядування, закріплених у статті 4 Закону № 2493-ІІІ, є підконтрольність, підзвітність, персональна відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків

До основних обов`язків посадових осіб місцевого самоврядування, визначених статтею 8 Закону № 2493-ІІІ, включено, зокрема такі, як додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Статтею 19 Закону № 2493-ІІІ визначено, що особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому законом. Проте, на сьогодні такого порядку законом не передбачено.

Водночас, згідно частини третьої статті 7 Закону № 2493-ІІІ на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно статті 147 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана, 2) звільнення.

Органи, правомочні застосовувати дисциплінарні стягнення, визначені статтею 147-1 КЗпП , відповідно до якої дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Цією ж статтею обумовлено, що на працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Згідно статті 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Вимогами статті 149 вищевказаного Кодексу визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (далі - Порядок № 950).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 950 стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування:

- у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян;

- у разі недодержання посадовими особами місцевого самоврядування законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства;

- на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри <…>.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що застосуванню дисциплінарного стягнення передує встановлення факту його вчинення, вини особи, яка його вчинила, визначення ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяної ним шкоди, обставин, за яких вчинено проступок і попередню роботу відповідного працівника.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження від 10.02.2020 №14 «Про оголошення догани начальнику відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ Кірсановій Наталії Ігорівні» слугували доповідні записки заступника сільського голови Мікус О.І. від 07.02.2020 №33 та секретаря ОСОБА_3 від 10.02.2020 №34 про порушення трудової дисципліни позивачем.

У вказаних доповідних записках вказано, що позивач несвоєчасно, неякісно виконує покладені на неї завдання та з перевищенням своїх повноважень. Зокрема, заступник сільського голови ОСОБА_4 вказує, що:

- комісією, яку очолює позивач не проведено обстеження зелених насаджень, що підлягають знесенню за зверненням громадян, відповідні акти обстеження не здані;

- позивачем з 27.01.2020 не реєструються звернення громадян із земельних питань у журналі реєстрації заяв, пропозицій та скарг громадян;

Також заступник сільського голови ОСОБА_4 у своїй доповідній записці вказує, що позивачем постійно здійснюються порушення встановлених правил внутрішнього трудового розпорядку, норм етики та поведінки посадової особи місцевого самоврядування. Колегія суддів наголошує на тому, що в цій частині будь-яких конкретних порушень заступник сільського голови ОСОБА_4 не визначає.

Секретар ОСОБА_3 у своїй доповідній записці вказує, що позивачем постійно із запізненням подаються проекти рішень сесії сільської ради з питань регулювання земельних відносин, хоч це налажить до повноважень позивача. Зокрема, секретарем ОСОБА_3 вказано, що на сесію сільської ради, яка відбулася 13.12.2019 проекти відповідних рішень не подані.

Колегія суддів наголошує, що матеріали справи не містять доказів будь-якої перевірки викладених у доповідних записках обставин. Відсутні докази того, що при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення сільський голова встановлював факти не проведення обстеження зелених насаджень, нездачі відповідних актів, нереєстрації звернень громадян, порушення строків чи ненадання проектів рішень на сесії ради, зокрема 13.12.2019, а також факти порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, норм етики та поведінки посадової особи місцевого самоврядування позивачем.

Так само як не були перевірені відповідні факти так і не були встановлені їх причини, не перевірені наявні повноваження та обов`язки позивача, не було встановлено її вини, при прийнятті рішення не визначено ступеня тяжкості і заподіяної шкоди, обставин, за яких мали місце викладені у доповідних записках обставини, не враховано попередню роботу позивача.

Відтак, накладення на позивача дисциплінарного стягнення відбулося виключно на підставі припущення, що викладені у доповідних записках порушення дійсно мали місце, а також того, що вину за їх вчинення несе особисто позивач.

Водночас, обвинувачення особи у вчиненні проступку не може ґрунтуватися виключно на припущеннях, які у жодний спосіб не були перевірені перед притягненням особи до відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: <…> 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо <…>.

Згідно частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, оскільки оскаржуване розпорядження прийняте відповідачем на підставі неперевіреної жодним чином інформації, яка не підтверджена будь-якими належними, допустимими та достовірними доказами, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є очевидно необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку мотивам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги по суті порушень, колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції вірно вказав про те, що в матеріалах справи наявна завірена копія витягу з протоколу вісімнадцятої сесії Хлистунівської сільської ради від 13.12.2019, згідно якого на сесії сільської ради прийнято: 52 (п`ятдесят два) рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою; 5 (п`ять) рішень про затвердження проектів землеустрою. Також надано копію рішення відповідача від 13.12.2019 №18-42/VII «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності Хлистунівської сільської ради за межами населеного пункту с.Дирдин площею 9,9339 га» та копію рішення відповідача від 13.12.2019 №18-41/VII «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки гр. ОСОБА_5 ».

Тобто цілком хибними є посилання відповідача на те, що проекти рішень на сесію сільської ради 13.12.2019 не були подані. Наявність відповідних проектів рішень свідчить про недостовірність наданої секретарем ОСОБА_3 у доповідній записці інформації та додатково підтверджує факт того, що при накладенні дисциплінарного стягнення відповідач не здійснював перевірку будь-яких порушень, відповідальність за які поклав на позивача.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив, що проекти були подані саме позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки цих обставин не було встановлено і власне відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення. Окрім того, факт подання проектів виключає висновок їх протиправного неподання будь-якою особою, у тому числі і позивачем.

Будь-яких доказів того, що позивач не подавала чи подавала із затримкою будь-які інші проекти рішень на засідання сільської ради, матеріали справи не містять, а відтак є виключно недостовірними відомостями, які були надані секретарем ОСОБА_3 та не були перевірені відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.

Також суд першої інстанції вірно вказав про те, що зі змісту Посадової інструкції начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради , до обов`язків та завдань начальника відділу не входить реєстрація звернень громадян в журналі реєстрації заяв, пропозицій та скарг громадян.

Відтак, необґрунтованими є мотиви заступника сільського голови ОСОБА_4 про те, що позивач безпідставно припинила реєстрацію заяв, оскільки відповідних обов`язків та повноважень вона не мала.

Наведене також додатково свідчить про те, що приймаючи рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач не перевіряв обсяг посадових обов`язків позивача, а відтак і не встановлював факт їх невиконання.

Посилання в апеляційній скарзі на незрозумілість скаржнику якої посадової особи стосуються висновки суду в частині обсягу повноважень є безпідставними, оскільки з оскаржуваного рішення чітко вбачається, що ці висновки стосуються позивача.

Посилання про наявність у позивача обов`язків з виконання інших доручень керівництва не свідчить про наявність будь-яких таких доручень керівництва, які б не виконувалися позивачем.

Питання підстав здійснення реєстрації таких звернень позивачем до 27.01.2020 не є предметом доказування у даній справі, а тому посилання на не з`ясування цих обставин відхиляються колегією суддів. До того ж припинення працівником добровільного, з власної ініціативи вчинення дій, які не є його посадовими обов`язками, не є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Безпідставним є також посилання скаржника на невитребування судом журналу реєстрації звернень, оскільки наведений документ не є доказом посадових обов`язків позивача щодо його заповнення.

Щодо непроведення обстеження зелених насаджень, то суд першої інстанції встановив, що в матеріалах адміністративної справи містяться копії заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 01.11.2019 про надання їм дозволів на вирубку 9 дерев, які знаходяться поблизу земельних ділянок по АДРЕСА_1 , що їм належать та заважають її обробітку (у подальшому подали заяви про відмову від вирубки дерев).

Відповідно до копій розпоряджень сільського голови Хлистунівської сільської ради Сенкевич Наталії Олександрівни від 09.12.2019 №20 «Про надання дозволу на видалення дерев гр. ОСОБА_7 », №21 «Про надання дозволу на видалення дерев гр. ОСОБА_6 » та №22 «Про надання дозволу на видалення дерев гр. ОСОБА_8 », згідно яких з метою наведення порядку та приведення в належний санітарний стан території АДРЕСА_1 , створено комісію для обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню у складі: голова комісії - ОСОБА_12, начальник відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ; члени комісії: ОСОБА_9 , депутат сільської ради; ОСОБА_10 , голова комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища.

Проте, матеріали справи не містять доказів доведення наведених розпоряджень безпосередньо до позивача. Не містять матеріали справи також доказів того, що комісія дійсно не здійснювала перевіку, відомостей про причини нездійснення такого обстеження та/або причини нескладення актів за його результатами. Беручи до уваги, що відповідне обстеження є комісійним та не зважаючи на не, що комісію очолює саме позивач, незрозумілими є висновки про те, що нездійснення обстежень мало місце саме з вини позивача, а не інших осіб.

Вказаних заступником сільського голови ОСОБА_4 порушень позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку, норм етики та поведінки посадової особи місцевого самоврядування не було встановлено ні під час притягнення позивача до відповідальності, ні під час судового розгляду.

Суд першої інстанції також вірно вказав про порушення місячного строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно доповідної записки секретаря ОСОБА_3 , оскільки обставини не надання проектів рішень на сесію сільської ради, яка відбулось 13.12.2019, мали бути встановлені ще у день проведення сесії, тобто 13.12.2019, а не майже через два місяці з доповідної записки секретаря.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 10.02.2020 №14.

Щодо розпорядження від 10.03.2020 №26.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Приймаючи оскаржуване не рішення про звільнення позивача за пунктом 3 статті 40 КЗпП у зв`язку із систематичним невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на позивача трудовим договором, відповідач не навів жодного обґрунтування та підстав для прийняття такого рішення.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення позивача відбулося виключно на власний розсуд відповідача без встановлення будь-яких обставин, які б могли бути підставою для звільнення.

У свою чергу, у відзиві на позовну заяву, відповідач звертає увагу на те, що звільненню позивача перебувала доповідна записка заступника сільського голови Мікус О.І. від 04.03.2020, у якій повторно наведені обставини, які були вказані у згааних вище доповідних записках:

- позивач несвоєчасно, неякісно виконує покладені на неї завдання та з перевищенням своїх повноважень (у чому саме полягає неякісне виконання та перевищення повноважень не вказано);

- позивачем не проведено обміри земельних ділянок (не вказано які саме земельні ділянки та чому позивач мала здійснювати їх обміри);

- грубо розмовляє з відвідувачами (відсутні посилання на відповідні факти);

- не керується розпорядженнями сільського голови (відсутні посилання на відповідні факти та конкретні розпорядження сільського голови);

- постійно із запізненням подаються проекти рішень сесії сільської ради з питань регулювання земельних відносин (відсутні посилання на відповідні факти).

У доповідній записці вказано, що доказами цих обставин є усні скарги громадян та заява ОСОБА_11 .

Як і при оголошенні позивачу догани, відповідачем не надано доказів будь-якої перевірки викладених у доповідній записці обставин, доказів встановлення дійсного існування фактів порушень при тому, що доповідна записка містить виключно абстрактне посилання на їх наявність.

Суд першої інстанції вірно вказав на недостовірність доказів відібрання у позивача письмових пояснень. Так, у матеріалах адміністративної справи міститься копія акта від 05.03.2020 №4 «Про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення причин щодо порушення трудової дисципліни» про те, що 05.03.2020 о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 повідомлено про необхідність надання письмових пояснень щодо порушення трудової дисципліни, однак позивачка усно повідомила, що відмовляється ставити відмітку на доповідній записці від 04.03.2020 №62 та надати письмові пояснення.

Однак, позивач у період з 03.03.2020 по 05.03.2020 зарахована слухачем за очною формою тематичного короткострокового семінару підвищення кваліфікації за спеціальною короткостроковою програмою для спеціалістів-землевпорядників сільських, селищних рад, виконавчих органів об`єднаних територіальних громад «Реформування земельних відносин на ринкових засадах» та після проходження підсумкового оцінювання позивачка отримала свідоцтво про підвищення кваліфікації (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), що підтвердила 05.03.2020 власним підписом у книзі обліку виданих свідоцтв Черкаським обласним центром перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій (вул. Б.Вишневецького, 17, м.Черкаси, 18001).

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позивача було звільнено на підставі неперевіреної жодним чином абстрактної інформації, яка не підтверджена будь-якими належними, допустимими та достовірними доказами, а тому правомірними є висновки суду першої інстанції про протиправність звільнення позивача згідно розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради від 10.03.2020 №26.

Відповідно до частин першої-другої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення на підставі викладених норм дійшов висновку про необхідність поновлення з 11.03.2020 позивача на посаді, яку вона обіймала до звільнення, та стягнення з виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 134 953,92 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять заперечень рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів відповідно до частини першої статті 308 КАС рішення суду в цій частині не переглядає.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням суду стягнуто 9300 грн витрат на правову допомогу, хоч у мотивувальній частині міститься посилання на необхідність стягнення 930 грн, то суд апеляційної інстанції зазначає, що викладене є технічною помилкою суду першої інстанції, яка може бути виправлена в порядку статті 253 КАС, у тому числі за ініціативою скаржника. У свою чергу, наведена помилка не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, а інших доводів стосовно правильності визначення судом першої інстанції суми стягнення скаржник не наводить.

В апеляційній скарзі міститься посилання на невстановлення судом першої інстанції обставин щодо часу з якого позивач працює у сільській раді, на підставі якого акту призначена на посаду, дату прийняття присяги, присвоєний ранг. Водночас, будь-яких мотивів з приводу того, яким чином наведені обставини впливають на правильність вирішення спору у даній справі скаржником не вказано, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя Є.В. Чаку