Справа № 640/21121/19
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Київ №640/21121/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), Київського апеляційного адміністративного суду (далі - КААС) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ДСА України щодо не затвердження нового кошторису із збільшенням фінансування на виплату суддівської винагороди у розмірах, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, із виплатою надбавки за вислугу років та науковий ступінь;

- визнати протиправною бездіяльність КААС щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди з урахуванням надбавки до посадового окладу за вислугу років та науковий ступінь;

- зобов`язати ДСА України здійснити фінансування КААС на виплату грошової винагороди судді позивачу;

- зобов`язати КААС провести перерахунок та виплату позивачу суддівської винагоро-ди з урахуванням виплати надбавки до посадового окладу за вислугу років та науковий ступінь, починаючи з 04.12.2018 по 01.11.2019.

Підставами позову є наступні обставини. Із грудня 2017р. позивачу припинено виплату доплат до посадового окладу на період відсторонення її від здійснення правосуддя. Позивач не здійснює правосуддя, а кваліфікаційне оцінювання стосовно неї не завершено, тому суддівська винагорода виплачується їй відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (2010р.). Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 визнано неконституційною ч. 10 ст. 133 цього Закону щодо відсутності права на отримання доплат до посадового окладу. Посилаючись на висновки Конституційного Суду України у п. 3.4 вказаного рішення, на рішення Ради суддів України від 19.04.2019 №21 і на обставини тривалого проходження кваліфікаційного оцінювання, які не залежать від її волі, позивач стверджує, що відсторонення від здійснення правосуддя має місце не з її вини і не є наслід-ком її поведінки, тому вона мала право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018. Проте, ДСА України не здійснила додаткового фінансування щодо збільшення кошторису на фонд заробітної плати КААС, а останнім не здійснювалось нарахування і виплата доплат.

ДСА України подала відзив, в якому просить відмовити в позові, зазначивши про відсутність підстав для виплати позивачу суддівської винагороди у повному обсязі, посилаю-чись на ряд положень законів України "Про судоустрій і статус суддів" (2010р., 2016р.), рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 та постанову Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №820/1853/17. Також зазначає, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими у встановленому порядку.

КААС подав відзив, в якому просить відмовити в позові з підстав не допущення ним протиправної бездіяльності. Зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 не надано висновків щодо розміру суддівської винагороди судді, зокрема, отримання чи не отримання доплат до посадового окладу у випадку відсторонення судді від здійснення правосуддя, у зв`язку з не підтвердженням можливості здійснювати правосуддя, до проходження повторного кваліфікаційного оцінювання. КААС звертався до ДСА України щодо роз`яснення питання виплати суддівської винагороди суддям, які відсто-ронені від здійснення правосуддя до проходження повторного кваліфікаційного оцінювання. Листом ДСА України від 12.02.2019 №10-3200/19 повідомлено, що виплату суддівської винагороди необхідно здійснювати в розмірі посадового окладу. Рішенням Ради суддів України від 19.04.2019 №21 також не вирішено питання щодо оплати праці судді (отримання доплат до посадового окладу), який відсторонений від здійснення правосуддя у зв`язку з проходженням процедури кваліфікаційного оцінювання.

Інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань від сторін до суду не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Постановою Верховної Ради України від 21.10.2010 №2638-VI позивача обрано суддею КААС безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14.11.2017 №23/ко-17 позивача визнано такою, що не підтвердила можливості здійснювати правосуддя у відповід-ному суді; відсторонено її від здійснення правосуддя до проходження повторного кваліфіка-ційного оцінювання; направлено до Національної школи суддів України для проходження перепідготовки.

На підставі даного рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України і відповідно до ст. 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" головою КААС прийнято наказ від 04.12.2017 №467-к, яким відсторонено позивача від здійснення правосуддя з 14.11.2017 до проходження нею кваліфікаційного оцінювання; направлено її до Національної школи суддів України для проходження перепідготовки; наказано відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності припинити виплату позивачу доплат до посадового окладу на період відсторонення судді від здійснення правосуддя.

Наказом голови КААС від 16.01.2019 №1-к встановлено позивачу щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 16.01.2016, підстава: диплом кандидата наук від 23.10.2018 серії НОМЕР_1 .

КААС звернувся до ДСА України з листом від 15.01.2019 №10-3200/19 стосовно розміру суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання.

Листом ДСА України від 12.02.2019 №10-3200/19 повідомлено, що згідно з ч. 10 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виплату суддівської винагороди суддям КААС, які відсторонені від здійснення правосуддя до проходження кваліфікаційного оцінювання, необхідно здійснювати в розмірі посадового окладу.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23.04.2019 №117/ко-19 визначено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів та апеляційних судів на відповідність займаній посаді позивача визнано такою, що відповідає займаній посаді. Як зазначено у рішенні, воно набирає чинності відповідно до абзацу 3 пп. 4.10.8 п. 4.10 розділу ІV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

На час звернення до суду з даним позовом і на час вирішення справи судом дане рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не набрало чинності, а кваліфікаційне оцінювання позивача не завершено. Позивач не здійснює правосуддя.

Встановлені судом фактичні обставини справи визнаються і не заперечуються сторо-нами та підтверджуються наявними у справі копіями рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14.11.2017 №23/ко-17 та від 23.04.2019 №117/ко-19, наказів КААС від 04.12.2017 №467-к та від 16.01.2019 №1-к, листа ДСА України від 12.02.2019 №10-3200/19.

Згідно з довідкою б/н б/д, виданою ліквідаційною комісією КААС, суддівська винаго-рода позивача станом на 28.10.2019 складає 31696,50 грн., у т.ч.: оклад - 31696,50 грн. (1921 х 15 х 1,1), доплата за вислугу років (70%) - 22187,55 грн., доплата за науковий ступінь (15%) - 4754,47 грн. Згідно з приміткою виплату доплат до посадового окладу припинено відповідно до наказу від 04.12.2017.

На підставі відомостей із сайту Вищої ради правосуддя (https://hcj.gov.ua/doc/doc/427), які знаходяться у відритому доступі, судом встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 15.10.2019 №2727/0/15-19 "Про переведення судді Київського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 до Шостого апеляційного адміністративного суду" позивача переведено на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

Спірні правовідносини стосуються невиплати позивачу доплат до посадового окладу за вислугу років та науковий ступінь з 04.12.2018.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402) (у редакції, чинній станом на 04.12.2018) визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (2010р.), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Пунктом 23 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону (у редакції, чинній станом на 04.12.2018) встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (2010р.).

Частиною 2 ст. 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №2453) у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон №192) визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 10 цієї статті визначено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 у справі №11-р/2018 (№1-7/2018(4062/15)) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконсти-туційним), положення ч. 10 ст. 133 Закону №2453 у редакції Закону №192, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону №1402, зі змінами, а саме:

- ч. 1 ст. 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійс-нення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичай-ними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- ч. 8 ст. 56, ч.ч. 1, 2 ст. 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`яз-ковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- ч. 3 ст. 82, ч.ч. 6, 7 ст. 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприй-няттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Як зазначено у рішенні, визнані неконституційними положення втрачають чинність з дня його ухвалення Конституційним Судом України.

Рішенням Ради суддів України від 19.04.2019 №21 визначено, що:

1) судді, яких відсторонено від здійснення правосуддя на підставі рішення Вищої ради правосуддя, та щодо яких застосовано дисциплінарне стягнення, передбачене п. 4 ч. 1 ст. 109 Закону №1402, а саме тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації з подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердженням здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді, повинні здійснювати правосуддя після закінчення строку такого відсторонення;

2) суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018(4062/15).

КААС у відзиві зазначив про те, що Конституційний Суд України і Рада суддів України у своїх рішеннях не надавали висновків щодо отримання чи неотримання суддею доплат до посадового окладу у випадку відсторонення його від здійснення правосуддя, у зв`язку з не підтвердженням можливості здійснювати правосуддя, до повторного прохо-дження кваліфікаційного оцінювання.

Суд зазначає, що, дійсно, вказані у п. 2 рішення Конституційного Суду України випад-ки нездійснення суддею правосуддя, передбачені ч. 1 ст. 55, ч. 8 ст. 56, ч. 3 ст. 82, ч.ч. 1, 2 ст. 89, ч.ч. 6, 7 ст. 147 Закону №1402, і в п. 1 рішення Ради суддів України випадки нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності не сто-суються позивача і обставин справи, яка розглядається.

Проте, відсутність у рішенні Конституційного Суду України висновків щодо зазначе-ного КААС питання не впливає на обов`язковий характер цього рішення, адже ч. 10 ст. 133 Закону №2453 у редакції Закону №192 визнано неконституційною повністю, а згідно з рішенням Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 органи державної влади <...> повинні утримуватись від застосування чи використання правових актів або їх положень, визнаних неконституційними.

Конкретизація положень Закону №1402 (ч. 1 ст. 55, ч. 8 ст. 56, ч. 3 ст. 82, ч.ч. 1, 2 ст. 89, ч.ч. 6, 7 ст. 147), для цілей застосування яких вказану норму визнано неконституційною, не перешкоджає застосуванню правової позиції Конституційного Суду України щодо тлума-чення права судді, який не здійснює правосуддя, на отримання доплат до посадового окладу, оскільки мотивувальна частина не містить вичерпного переліку випадків не здійснення суддею правосуддя.

Конституційний Суд України, проаналізувавши положення Законів №2453 і №1402, розділив випадки не здійснення суддею правосуддя на дві категорії. До першої категорії відніс випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. До другої - випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обста-вини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402 нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичай-ними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (ч. 1 ст. 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (ч. 8 ст. 56, ч.ч. 1, 2 ст. 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (ч. 3 ст. 82, ч.ч. 6, 7 ст. 147).

При цьому Конституційний Суд України відзначив, що питання оплати праці судді, зокрема отримання чи неотримання ним доплат до посадового окладу, в одних випадках нездійснення ним правосуддя законодавчо врегульовані, а саме: відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя у випадку застосування до судді дисциплінарного стягнення, відрядження судді для роботи у Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України (у разі призначення судді членом цих органів), Раді суддів України, а також за заявою судді відрядження для роботи у Національній школі суддів України, мобілізація. Щодо інших випадків, коли суддя не здійснює правосуддя, зокрема з незалежних від нього причин або через обставини, що не обумовлені його поведінкою, відповідного законодавчого регулювання немає.

Конституційний Суд України вважає, що якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення ч. 10 ст. 133 Закону №2453 у редакції Закону №192, є несправедливим, невиправданим та необґрунто-ваним.

Отже, розглядаючи дану справу, суду слід оцінити причини нездійснення позивачем правосуддя та поведінку позивача.

Як було встановлено судом, позивач не здійснює правосуддя у зв`язку з не підтвер-дженням можливості здійснювати правосуддя у відповідному суді та відстороненням її від здійснення правосуддя до проходження повторного кваліфікаційного оцінювання та направленням позивача до Національної школи судді України.

Із копії рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23.04.2019 №117/ко-19 вбачається, що рішенням цієї Комісії від 07.06.2018 №133/зп-18 призначено кваліфіка-ційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема позивача; позивач склала анонімне тестування; позивач пройшла тестування особис-тих морально-психологічних якостей та загальних здібностей; рішенням цієї Комісії від 30.11.2018 №293/зп-18 позивача допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - "Дослідження досьє та проведення співбесіди"; до Комісії 08.04.2019 надійшов затверджений 06.04.2019 висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність позивача крите-ріям доброчесності та професійної етики; 22.04.2019 від позивача надійшли пояснення щодо цього висновку.

Вказаним рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23.04.2019 №117/ко-19 позивача визнано такою, що відповідає займаній посаді.

Суд зауважує, що обставина проведення кваліфікаційного оцінювання позивача не пов`язана з притягненням її до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності. Тривалість процедури оцінювання, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 04.12.2018 №11-р/2018, не була наслідком поведінки позивача. Також, з часу прийняття Вищою кваліфікаційною комісією суддів України рішення від 23.04.2019 №117/ко-19, останнє не набрало чинності з незалежних від позивача причин.

За таких обставин, суд, погоджуючись з позивачем, вважає, що вона мала право на отримання доплати за вислугу років (70%) у розмірі 22187,55 грн., з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018.

Щодо доплати за науковий ступінь (15%) у розмірі 4754,47 грн., то, як встановлено судом, такий вид доплати встановлений позивачу наказом голови КААС від 16.01.2019 №1-к з 16.01.2016, тому позивач мала право на її отримання з 16.01.2019, а не з 04.12.2018, як помилково стверджує позивач.

При цьому суд відхиляє посилання ДСА України у листі від 12.02.2019 №10-3200/19 на положення ч. 10 ст. 135 Закону №1402, оскільки згідно з п.п. 2, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402, дана норма на позивача не поширювалась.

Також суд відхиляє посилання представника ДСА України у відзиві на постанову Верховного Суду від 07.02.2018 №825/933/17, ухвалу Верховного Суду від 23.01.2019 №820/2462/17, оскільки їх винесено не у подібних правовідносинах, тому передбачених ч. 5 ст. 242 КАС України підстав для врахування немає.

Згідно із ст. 148 Закону №1402 фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 1); функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності апеляційних судів здійснює ДСА України (п. 2 ч. 3).

Згідно із ст. 149 Закону №140 суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно з ч. 1 ст. 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах

Відсутність необхідних видатків на виплату позивачу доплат до посадового окладу у кошторисі суду призвело до порушення її права на отримання суддівської винагороди у належному розмірі.

Підготовка і затвердження кошторису, внесення змін до нього та фінансування витрат на виплату суддівської винагороди відноситься до функцій і повноважень відповідачів.

КААС не надано доказів визначення у кошторисі видатків на виплату позивачу доплат до посадового окладу, що дає суду підстави для висновку про допущення цим відповідачем протиправної бездіяльності, яка призвела до порушення прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про визнання протиправною бездіяльності КААС щодо не нарахування позивачу з 04.12.2018 доплати за вислугу років (70%) та з 16.01.2019 доплати за науковий ступінь (15%).

Вимога про визнання протиправною бездіяльності ДСА України щодо не затвер-дження нового кошторису із збільшенням фінансування на виплату суддівської винагороди у розмірах, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, із виплатою надбавки за вислугу років та науковий ступінь не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено фактів надходження на затвердження до ДСА України такого кошторису або змін до нього, тобто названим відповідачем не допущено стверджуваної позивачем бездіяльності.

Вимога про визнання протиправною бездіяльності КААС щодо нездійснення виплати позивачу доплат до посадового окладу не підлягає задоволенню, оскільки відповідні бюджетні призначення не були передбачені і судом не встановлено фактів надходження на зазначені цілі коштів до КААС, тому останній не мав повноважень на їх виплату позивачу.

З метою ефективного захисту і поновлення порушеного права позивача підлягає задоволенню вимога у частині зобов`язання КААС здійснити нарахування позивачу доплати за вислугу років (70%) за період з 04.12.2018 по 01.11.2019 та доплати за науковий ступінь (15%) за період з 16.01.2019 по 01.11.2019.

Щодо вимоги про зобов`язання ДСА України визначити видатки КААС щодо виплати позивачу необхідним сум доплат, то суд вважає, що задоволення цієї вимоги не призведе до ефективного і повного захисту порушеного права позивача, з огляду на наступне.

На час звернення до суду з даним позовом і на час розгляду справи судом проводиться процедура ліквідації КААС, яка передбачає закриття рахунків останнього та відсутність у нього бюджетних асигнувань на оплату праці, тому рішення суду у такий спосіб виконано не буде.

Відповідно до Закону України від 05.06.2012 №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, серед іншого, державний орган (ч. 1 ст. 2); виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч. 1 ст. 3).

Відповідно до п. 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45), безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку. У разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є ДСА України.

Отже, належним і ефективним способом захисту порушеного права, у даному випадку, є стягнення невиплачених позивачу доплат до посадового окладу з ДСА України, як головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпе-чення діяльності апеляційних судів та вищевказаної бюджетної програми.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у зазначеній судом частині.

З огляду на часткове задоволення позову та згідно із ст. 139 КАС України судовий збір у сумі 1536,80 грн., сплачений позивачем за подання даного позову згідно з квитанцією від 19.11.2019 №0.0..1, підлягає стягненню на її користь в сумі 768,40 грн. з КААС.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити частково позов ОСОБА_1 .

2. Визнати протиправною бездіяльність Київського апеляційного адміністративного суду щодо не нарахування ОСОБА_1 з 04.12.2018 доплати за вислугу років (70%) та з 16.01.2019 доплати за науковий ступінь (15%).

3. Зобов`язати Київський апеляційний адміністративний суд нарахувати ОСОБА_1 доплату за вислугу років (70%) за період з 04.12.2018 по 01.11.2019 та доплату за науковий ступінь (15%) за період з 16.01.2019 по 01.11.2019.

4. Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 доплату за вислугу років (70%) за період з 04.12.2018 по 01.11.2019 та доплату за науковий ступінь (15%) за період з 16.01.2019 по 01.11.2019.

5. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в іншій частині.

6. Стягнути з Київського апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі:

1) Державна судова адміністрація України;

01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ;

2) Київський апеляційний адміністративний суд;

01010, м. Київ, вул. Московська, 8, корп. 30, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня її складення.

Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко