Справа № 520/52/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 р. Справа № 520/52/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 суддя Зінченко А.В., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, по справі № 520/52/21

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд"

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, третя особа, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд", в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2020 року ВП №63803189.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що 08 вересня 2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 44429, про стягнення заборгованості в розмірі 18 472, 74 грн. на користь ТОВ "Фінансова компанія "Аланд". Постановою від 03 грудня 2020 р. відповідачем відкрито виконавче провадження №63803189 з примусового виконання виконавчого напису. Про існування постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2020 р. позивач не знала, так як не отримувала її особисто. Лише після того, як 22 грудня 2020 р. на адресу підприємства де працює позивач (Харківський приватний академічний худождній лицей) надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11 грудня 2020 р., стало відомо про існування виконавчого провадження № 63803189 та виконавчого напису. З офіційного інформаційного ресурсу «Автоматизована система виконавчого провадження» позивач дізналась про існування постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2020 р. Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України, відповідач здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі м. Києва. Позивач вважає, що відповідач не мав повноважень приймати до виконання виконавчий напис, враховуючи територіальні межі своєї діяльності, як приватного виконавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 02 грудня 2020 року стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Аланд» звернувся до приватного виконавця із заявою № 20073227 від 26 листопада 2020 року про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 44429 від 08 вересня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 18 472, 74 гривень.

Так, у виконавчому написі № 44429 від 08 вересня 2020 року, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, вказано адресу реєстрації боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , а адресу проживання боржника вказано: АДРЕСА_2 .

03.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63803189 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АЛАНД заборгованість у розмірі 18472,74 грн (а. с. 34-35).

11.12.2020 приватним виконавцем Мельником Юрієм Анатолійовичем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № 63803189, боржник - ОСОБА_1 (а.с. 4-5).

Позивач, не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження № 63803189, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки приватним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ з дотриманням правил територіальної діяльності приватних виконавців та у відповідності ст. 26, 24 Закону України Про виконавче провадження приватним виконавцем правомірно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63803189 від 03.12.2020 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону № 1403-VІІІ в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Так, згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно зі статтею 68 цього Закону, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Пунктом 10 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, визначено, що місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону № 1404-VІІІ.

Статтею 26 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон № 1404-VІІІ і Закон № 1403-VІІІ визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з ч. 3 ст. 25 Закону № 1403-VІІІ право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

У той же час, пунктом 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Отже, саме на виконавця покладено обов`язок встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконання, відповідно до ст. 24 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що право приватного виконавця вчиняти виконавчі дії (накладати арешт, звертати стягнення на майно, кошти та ін.), виникає лише в тому випадку, коли виконавче провадження відкрито (розпочато) у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Із матеріалів справи встановлено, що боржником у виконавчому провадженні №63803189 є фізична особа ОСОБА_1 , яка з грудня 2014 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а потім з 20.08.2020 р. і по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 10).

При цьому, позивач зазначає, що в м. Києві вона ніколи не мешкала та не була зареєстрована, також не має жодного майна у м. Києві. Місце роботи позивача знаходиться у м. Харкрві.

Відповідач в поясненнях стверджує, що зазначення місця реєстрації не є підтвердженням того, що особа проживає за вказаною адресою.

Разом з тим, за приписами Закону України Про виконавче провадження, саме на виконавця покладено обов`язок пересвідчитись чи в межах його виконавчого округу подано виконавчий документ, оскільки, в іншому випадку це є підставою в силу п.10 ч.4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження для його повернення стягувачу без прийняття до виконання.

При цьому, докази того, що позивач проживає в межах міста Києва у відповідача відсутні.

Також колегія суддів зазначає, що пунктом 3 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Однак, в матеріалах справи будь-які докази, які б підтверджували, що навіть вже під час здійснення (відкритого) виконавчого провадження, відповідачем вчинялися дії, зокрема, стосовно з`ясування місця проживання, перебування позивача.

Враховуючи, що надані стягувачем документи не вказують на можливе місце проживання позивача саме в м. Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису, слід дійти висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві.

За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що приватний виконавець Мельник Ю.А., при відкритті виконавчого провадження, не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі та місце проживання позивачки.

Стосовно доводів відповідача щодо права вибору стягувача місця виконання рішення та відсутності у виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у спірних відносинах належним місцем виконання є місце проживання або перебування боржника, або місце знаходження його майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

При цьому, частиною 6 ст. 29 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Пунктом 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно з п. 7 Правил реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Отже, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи має визначальне значення для цілей визначення місця виконання виконавчого документа.

При цьому, право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Таким чином, враховуючи, що місце проживання боржника відповідно до оскаржуваної постанови та фактичне місце реєстрації боржника є різними та територіально знаходяться у межах різних виконавчих округів, беручи до уваги, що відомості про місце проживання позивачки у м. Київ не підтверджені документами, які надані стягувачем, колегія суддів вважає, що приватний виконавець має вчинити дії, передбачені ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна.

Посилання відповідача на зазначення у вчиненому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. виконавчому написі № 44429 від 08 вересня 2020 року, інформації щодо місця проживання боржника у м. Києві колегія суддів не приймає, у зв`язку з тим, що така інформація не підтверджена належними доказами та не може бути достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження без відповідної перевірки приватним виконавцем, оскільки зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника може призвести до для штучної зміни виконавчого округу.

Так, Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі № 160/12729/19 вказав, що з положень Закону № 1404-VIII вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17.

У ході судового розгляду підтверджено, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови та вирішенні питань дотримання правил територіальної діяльності приватних виконавців виходив із адреси, зазначеної у виконавчому написі приватного нотаріуса АДРЕСА_2 .

Втім, даних, які посвідчують визначене приватним нотаріусом у виконавчому написі місце проживання/перебування позивача - АДРЕСА_2 , не надано, як і не надано доказів, які б посвідчували факт проживання позивача у м. Києві або знаходження майна, у тому числі банківських рахунків у межах виконавчого округу м. Києва.

За наведених обставин, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності у відповідача передбачених законом підстав для відкриття виконавчого провадження №63803189 у межах виконавчого округу міста Києва.

При цьому, посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 09.12.2020 № 460/3537/20, колегією суддів не приймаються, оскільки при вирішенні тотожних спорів потрібно враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у приватного виконавця відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження №63803189 у межах виконавчого округу міста Києва, тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, суд першої інстанції не вірно встановив обставини справи та надав їм правову оцінку, що призвело до невірного вирішення справи, а тому колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 908,00 грн., апеляційної скарги - 1362,00 грн., що підтверджується квитанціями № 7 від 05.01.2021, № 15 від 03.02.2021.

Враховуючи, що за результатом апеляційного розгляду справи, позовні вимоги задоволено, стягненню на користь позивача підлягає судовий збір у загальному розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 по справі № 520/52/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2020 року ВП №63803189.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.С. Чалий