Справа № 420/10932/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій, стягнення сум індексації, заборгованості та середнього заробітку і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
20.10.2020 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій, стягнення сум індексації, заборгованості та середнього заробітку і зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року судом залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 і надано позивачу строк для усунення недоліків.

У вказаній ухвалі суддею роз`яснено, що виявлені недоліки мали бути усунені шляхом надання до суду (з копією для відповідача) уточненої позовної заяви з урахуванням вищевикладеного судом та доказів, визначених судом.

05.11.2020 року (вх.№46753/20) від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 26.10.2020 року разом із уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії військової частини № НОМЕР_1 , оформлені архівними відомостями про виплачене грошове забезпечення за 2007-2014 роки та довідкою-розрахунком бухгалтерської служби в/ч НОМЕР_1 нарахування і виплати індексації за період січень 2015 - липень 2016 року, березень 2018 - лютий 2019 року, щодо нарахування і виплати ОСОБА_2 військової служби з 07.11.2006 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року, без застосування базового місяця листопада 2006 року, січня 2008 року, без врахування всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру;

2) визнати протиправною дію військової частини № НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення з 01.03.2018 по 19.03.2019 без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";

3) стягнути з військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за періоди служби з 07.11.2006 року по 27.07.2016 року у розмірі 68 173,09 грн. з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року у розмірі 82 065,35 грн.;

4) стягнути з військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01.03.2018 по 19.03.2019 у розмірі 12 406,29 грн.;

5) стягнути з військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 20.03.2019 по 15.10.2020 у розмірі 179 455,58 грн.;

6) зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням

Ухвалою суду від 10.11.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій, стягнення сум індексації, заборгованості та середнього заробітку і зобов`язання вчинити певні дії (в редакції уточнень за вх.№46753 року від 05.11.2020 року) і відкрито провадження в адміністративній справі.

Судом вирішено проводити розгляд справи в порядку, визначеному ст.262 КАС України.

Вказаною ухвалою судом також зобов`язано військову частину № НОМЕР_1 у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали надати до суду:

- інформації (з доказами на її підтвердження) щодо дати прийняття ОСОБА_1 на службу до військової частини № НОМЕР_1 та звільнення його зі служби у військовій частині № НОМЕР_1 ;

- довідку про розмір нарахованого і виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 з 07.11.2006 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року (із зазначенням його складових);

- довідку про розмір нарахованої і виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 07.11.2006 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року (із зазначенням базового місяця);

- інформацію щодо того чи було у період з січня 2008 року по грудень 2015 року збільшення розміру грошового забезпечення за посадою ОСОБА_1 (із зазначенням підстав такого збільшення, складової грошового забезпечення, яку збільшено, періодів її виплати);

- щодо того чи було на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року збільшено розмір грошового забезпечення за посадою ОСОБА_1 (із зазначенням складової грошового забезпечення, яку збільшено, періодів її виплати).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - відповідач) з 07.11.2006 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року. Наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління ДПСУ м. Одеса від 19.03.2019 № 98-ОС позивача виключено із списків особового складу Одеського прикордонного загону та знято з усіх видів забезпечення з 19.03.2019 року.

Позивач вказує, що 19.08.2020 на адресу відповідача було направлено адвокатський запит № 103- 101/20 з проханням надати довідку про нараховане і виплачене позивачу грошове забезпечення, довідку-розрахунок сум індексації грошового забезпечення позивача, довідку про надання додаткових оплачуваних відпусток як учаснику бойових дій, а також провести нарахування і виплатити ОСОБА_1 недоплачені з 01.03.2018 по день звільнення посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, інші доплати, надбавки виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року відповідно до приміток до Додатків 1, 14 постанови КМУ № 704 від 30.08.2017. Відповідачем надано відповідь від 01.09.2020 № 14-7058, якою було надано довідку-розрахунок індексації грошового забезпечення позивача за період з січня 2015 року по липень 2016 року та з березня 2018 року по лютий 2019 року, а також довідки про нараховане і виплачене грошове забезпечення за 2015 - 2019 роки. Інформацію про розмір виплаченого грошового забезпечення позивача з 2006 по 2014 рік рекомендовано запитати в архіві. Згідно відповіді Галузевого державного архіву ДПСУ від 22.09.2020 № 1910/15/ш- 673 на запит позивача від 15.09.2020 надані копії карток грошового забезпечення позивача з 2007 по 2014 рік. З наданої відповідачем довідки-розрахунку виплаченої індексації та архівних відомостей про виплачене грошове забезпечення позивача за 2007-2014 роки вбачається, що індексація грошового забезпечення нарахована і виплачена відповідачем позивачу в значно менших розмірах, ніж передбачено діючим законодавством, так як невірно визначені базові місяці нарахування індексації, а також до розрахунку сум індексації не включено всіх складових грошового забезпечення позивача, які не мали разового характеру.

Також, вказано у позові, відповідачем з 01.03.2018 до 19.03.2019 невірно розраховувались і виплачувались позивачу посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та інші надбавки, премії із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб без урахування мінімального порогу 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Дії відповідача з нарахування і виплати позивачу індексації грошового забезпечення в значно менших розмірах, ніж передбачено діючим законодавством, а також нарахування і виплату посадового окладу, окладу за військове звання, надбавок, премії, одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування мінімального порогу 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, позивач вважає неправомірними.

З посиланням на положення ч.1 ст.2, ст.4, ст.9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст. 8, ст. 13 Закону України «Про оплату праці», п.1-1, п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078, п.1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації ДПСУ від 20.05.2008 р. № 425, лист Мінсоцполітики у листі від 25.10.2017 р. №97/0/66-17, у позові вказано, що відповідач всупереч Порядку № 1078 невірно визначив базові місяці для проведення індексації грошового забезпечення позивача. Згідно наданих архівних довідок та довідки-розрахунку індексації відповідачем застосовано базові місяці для розрахунку - квітень 2015 року, серпень 2015 року та березень 2018 року. Які базові місяці визначив відповідач за період з листопада 2006 року по січень 2015 року позивачу невідомо, так як цей період відповідач не зазначив в довідці-розрахунку індексації.

Як зазначено у позові, позивач з листопада 2006 року по липень 2016 року та з серпня 2017 року по лютий 2019 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Оклади військовослужбовцям за спірний період підвищувались наступними нормативними актами: постановою КМУ від 22.05.2000 № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», яка діяла з травня 2000 року по січень 2008 року; постановою КМУ від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.01.2008; постановою КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.03.2018 року.

Тому, на думку позивача, при розрахунку індексації позивача застосовуються наступні базові місяці: з листопада 2006 року - місяць зарахування на військову службу (листопад 2006 року); з січня 2008 року - січень 2008 року відповідно до постанови КМУ № 1294, якою було підвищено оклади військовослужбовцям; з березня 2018 року березень 2018 року відповідно до постанови КМУ №704, якою підвищено оклади військовослужбовців.

Таким чином, як вказано у позові, за період військової служби в в/ч 2138 з 07.11.2006 року по 27.07.2016 (згідно до архівних відомостей виплаченого грошового забезпечення за 2007-2014 роки та довідки-розрахунку індексації бухгалтерської служби в/ч НОМЕР_1 за січень 2015 року - липень 2016 року) позивачу нараховано і виплачено 7 564,70 грн. індексації грошового забезпечення. Заборгованість по виплаті індексації грошового забезпечення з 07.11.2006 року по 27.07.2016 складає 68 173,09 грн.

Крім того, з посилання на п.10-2 Порядку №1078, позивач вказує базовим місяцем для обчислення індексації за посадою, яку обіймав позивач з 01.08.2017 є січень 2008 року відповідно до постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294, якою було востаннє підвищено оклади військовослужбовцям.

Також, у позові, з посиланням на Постанову КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», зазначено, що з 01.03.2018 базовим місяцем для обчислення індексації є березень 2018 року.

Посилаючись на складові грошового забезпечення у лютому 2018 року та у березні 2018 року позивач вказує, що підвищення грошового забезпечення з 01.03.2018 не відбулось.

У позові вказано, що відповідно до п. 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Розмір фіксованої індексації визначається як різниця між сумою можливої індексації (яка могла бути нарахована в місяці підвищення доходу) та сумою підвищення доходу. Так як, не дивлячись на законодавче зростання окладів, розмір грошового забезпечення не збільшився через скасування інших надбавок та доплат, розмір фіксованої індексації в березні 2018 року дорівнює розміру поточної індексації в лютому 2018 року, тобто 4258,75 грн. Визначену таким чином суму фіксованої індексації виплачують з березня 2018 року щомісяця до чергового підвищення окладів. Березень 2018 року є базовим місяцем. За правилами індексації до чергового підвищення посадових окладів (тарифних ставок) до суми індексації, яка була визначена в місяці підвищення окладів (індексація-різниця - фіксована), додається сума індексації (поточна), що складається в результаті перевищення індексу споживчих цін порога індексації, встановленого п. 1- Порядку № 1078. Таким чином розмір індексації грошового забезпечення позивача з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року складає 82 207,51 грн. (28 492,31 грн. + 53 715,20 грн.). Позивачем виплачено за даний період позивачу суму індексації у розмірі 142,16 грн.

Щодо нарахування і виплати посадового окладу, окладу за військове звання, премії, у позові вказано, що станом на 01.01.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1762 грн., а мінімальна заробітна плата - 3723 грн. Отже, 50% МЗП буде складати 1861,50 грн. Таким чином, вихідний показник, який повинен братися в 2018 році для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням повинен бути 1861,50 грн. (3723/2). Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 складає 1921 грн., а мінімальна заробітна плата - 4173 грн. Таким чином, вихідний показник, який і повинен братися в 2019 році для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням повинен бути 2086,50 грн. (4173/2). Однак відповідачем невірно розраховувались і виплачувались позивачу посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб без урахування мінімального порогу 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

З посилання на відповідні розрахунки, які наведені у позові, позивач стверджує, що усього сума заборгованості з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії з 01.03.2018 по 19.03.2019 складає 12 406,29 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивач вказує, що за період служби позивачу невірно нараховувалась і виплачувалась індексація грошового забезпечення, невірно розраховані і виплачені посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавки, премія. Заборгованість з виплати індексації грошового забезпечення позивача за період служби в/ч 2138 складає 155 022,44 грн. Заборгованість з виплати грошового забезпечення позивача виходячи з 50% МЗП за період служби в/ч 2138 складає 12 406,29 грн. Позивач вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 20.03.2019 по день подання позову 15.10.2020 складає 179 455,58 грн. (9362,90: 30 днів х 575 днів).

Також, на думку позивача, відповідач має нарахувати і виплатити позивачу суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплачених посадового окладу, окладу за і військове звання, надбавок, премії.

04.12.2020 року (вх.№51845/20) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.72-83), в якому вказано, що бюджетних асигнувань на виплату індексації за вказаний позивачем період до Краматорського прикордонного загону не надходило, що унеможливлювало провести відповідні фінансові розрахунки, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з позивачем.

З вищевикладеного, на думку відповідача, вбачається, що керівництво прикордонного загону діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Законом України "Про Державну прикордонну службу України".

У відзиві відповідач, з посиланням на положення ст.1, ст.3, ст.117 КЗпП України, ст.2, ст.3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положеннями про проходження військової служби для відповідних категорій військовослужбовців, Статутами Збройних Сил України, ст. 6, ст.10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, п.293 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», вказує, що позовна вимога щодо нарахування та виплати середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби по день фактичної виплати індексації взагалі є такою, яка не може бути задоволеною.

04.12.2020 року (вх.№51848/20) на виконання вимог ухвали суду від 10.11.2020 року до суду надійшла заява разом із додатками, згідно переліку, який у ній зазначено.

Однак, станом на 11.01.2021 року відповідачем до суду так і не надано:

- довідку про розмір нарахованого і виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 з 07.11.2006 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року (із зазначенням його складових);

- інформацію щодо того чи було у період з січня 2008 року по грудень 2015 року збільшення розміру грошового забезпечення за посадою ОСОБА_1 (із зазначенням підстав такого збільшення, складової грошового забезпечення, яку збільшено, періодів її виплати).

Водночас, у вищевказаній заяві відповідач зазначає, що у період з 08.11.2006 року по 10.10.2007 року позивач проходив військову строкову службу в Одеському прикордонному загоні, яка не передбачає отримання грошового забезпечення.

При цьому з наданих до суду доказів вбачається, що у 2007 році посадовий оклад ОСОБА_1 складав 100 грн., а у 2008 році 565,00 грн. Крім того, у період з 08.11.2006 року по 10.10.2007 року позивачу здійснювались виплати щомісячної надбавки, доплати, премії, щомісячної винагороди.

Зважаючи на вищевикладене, з метою повного та всебічного з`ясування обставин у справі, ухвалою суду від 11.01.2021 року доручено військовій частині № НОМЕР_1 у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали надати до суду:

- довідку про розмір нарахованого і виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 з 07.11.2006 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року (із зазначенням його складових);

- інформацію щодо того чи було у період з січня 2008 року по грудень 2015 року збільшення розміру грошового забезпечення за посадою ОСОБА_1 (із зазначенням підстав такого збільшення, складової грошового забезпечення, яку збільшено, періодів її виплати);

- нормативного обґрунтування не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у період з 08.11.2006 року по 10.10.2007 року;

- нормативного обґрунтування та підстав нарахування і виплати ОСОБА_1 у період з 08.11.2006 року по 10.10.2007 року посадового окладу, щомісячної надбавки, доплати, премії, щомісячної винагороди.

Вказаною ухвалою судом зупинено провадження по справі №420/10932/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій, стягнення сум індексації, заборгованості та середнього заробітку і зобов`язання вчинити певні дії до надходження відповідей на доручення.

За вх.№6034/21 від представника відповідача до суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 11.01.2021 року.

22.03.2021 року (вх.№ЕП/7349/21), 23.03.2021 року (вх.№ЕП/4891/21), та 29.03.2021 року (вх.№15576/21) від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження по справі.

Ухвалою суду від 31.03.2021 року судом поновлено провадження по справі.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Частиною 10 статті 120 КАС України визначено, що зупинення провадження в адміністративній справі зупиняє перебіг усіх процесуальних строків у цій адміністративній справі. Перебіг процесуальних строків продовжується з дня поновлення провадження.

З урахуванням положень ч.1, ч.6, ч.10 ст.120 КАС України, ст.258 КАС України, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзивів на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Як зазначено у позові та не спростовувалось відповідачем, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 07.11.2006 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року.

Наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління ДПСУ м. Одеса від 19.03.2019 № 98-ОС позивача виключено із списків особового складу Одеського прикордонного загону та знято з усіх видів забезпечення з 19.03.2019 року (а.с.18).

Судом встановлено, що 19.08.2020 року на адресу відповідача було направлено адвокатський запит № 103- 101/20 з проханням, зокрема, надати довідку про нараховане і виплачене позивачу грошове забезпечення із зазначенням всіх його складових помісячно щодо позивача за період його служби в Одеському прикордонному загоні, довідку-розрахунок нарахованих та виплачених сум індексації грошового забезпечення позивача за період його служби в Одеському прикордонному загоні, а також провести нарахування і виплатити ОСОБА_1 недоплачені з 01.03.2018 по день звільнення посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, інші доплати, надбавки виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року відповідно до приміток до Додатків 1, 14 постанови КМУ № 704 від 30.08.2017.

У відповідь на адвокатський запит відповідачем надано листа від 01.09.2020 № 14/7058, з яким було надано довідки-розрахунки індексації грошового забезпечення позивача за період з січня 2015 року по липень 2016 року та з березня 2018 року по лютий 2019 року, а також довідки про нараховане і виплачене грошове забезпечення за 2015 - 2019 роки.

Як стверджує позивач. згідно відповіді Галузевого державного архіву ДПСУ від 22.09.2020 № 1910/15/ш- 673 на запит позивача від 15.09.2020 надані копії карток грошового забезпечення позивача з 2007 по 2014 рік. З наданої відповідачем довідки-розрахунку виплаченої індексації та архівних відомостей про виплачене грошове забезпечення позивача за 2007-2014 роки вбачається, що індексація грошового забезпечення нарахована і виплачена відповідачем позивачу в значно менших розмірах, ніж передбачено діючим законодавством, так як невірно визначені базові місяці нарахування індексації, а також до розрахунку сум індексації не включено всіх складових грошового забезпечення позивача, які не мали разового характеру.

Вважаючи дії військової частини № НОМЕР_1 , оформлені архівними відомостями про виплачене грошове забезпечення за 2007-2014 роки та довідкою-розрахунком бухгалтерської служби в/ч НОМЕР_1 нарахування і виплати індексації за період січень 2015 - липень 2016 року, березень 2018 - лютий 2019 року, щодо нарахування і виплати ОСОБА_2 військової служби з 07.11.2006 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року, без застосування базового місяця листопада 2006 року, січня 2008 року, без врахування всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру та щодо нарахування і виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення з 01.03.2018 по 19.03.2019 без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" протиправними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній станом на дату звернення позивача до суду) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регламентовано, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

В силу ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 цього індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Частинами 1 та 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Приписами ч. 2 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017 року чинній з 11.10.2017 року проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції чинній станом на дату прийняття позивача на військову службу» встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Текст статті 6 в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 - зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

За приписами статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року внесено зміни у частині першій статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111) цифри "101" замінити цифрами "103".

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

Постановою КМ № 77 від 11.02.2016 внесено зміни в абзаці другому пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, та цифри 101 замінено цифрами 103.

Абзац другий пункту 1-1 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 77 від 11.02.2016 - застосовується з .

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Відповідно до п.5 Порядку № 1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 р.) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Тобто, відповідно до положень п.5 Порядку № 1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 р.) базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова № 1013) були внесені значні зміни у вищевказаний Порядок, у зв`язку з чим з 01 грудня 2015 року вступили в дію нові правила індексації заробітної плати.

Так, відповідно до п. 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Тобто з прийняттям постанови від 09.12.2015 р. № 1013 змінилась процедура визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.

Таким місяцем (базовим) є той, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці.

На думку позивача, при розрахунку індексації позивача застосовуються наступні базові місяці:

- з листопада 2006 року - місяць зарахування на військову службу (листопад 2006 року);

- з січня 2008 року - січень 2008 року відповідно до постанови КМУ № 1294, якою було підвищено оклади військовослужбовцям;

- з березня 2018 року березень 2018 року відповідно до постанови КМУ №704, якою підвищено оклади військовослужбовців.

Судом встановлено, що у період з 08.11.2006 року по 10.10.2007 року позивач проходив строкову військову службу в Одеському прикордонному загону (а.с.101, 116), а з 11.10.2007 року по 26.07.2016 року, з 02.08.2017 року по 19.03.2019 року військову службу за контрактом.

Як стверджує відповідач, у період з 08.11.2006 року по 10.10.2007 року ОСОБА_1 не отримував грошове забезпечення.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Так, відповідно до п.2.1 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 05.03.2001 N 75, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 березня 2001 р. N 251/5442 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) оклади за військовими званнями виплачуються з дня підписання наказу про присвоєння звань.

Прапорщикам (мічманам), солдатам (матросам), сержантам і старшинам, які проходять службу за контрактом, і військовослужбовцям строкової військової служби, звільненим з військової служби з присвоєнням офіцерських звань, оклади за військовими званнями офіцерського складу не виплачуються.

Таким чином, відповідач у період проходження ОСОБА_1 строкової військової служби, а саме з 08.11.2006 року по 10.10.2007 року, не здійснював виплату грошового забезпечення позивачу, а отже, підстав для індексації доходів позивача у вказаних період відповідно до вимог чинного законодавства у військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не було.

Як вже встановлено судом, з 11.10.2007 року по 26.07.2016 року, позивач проходив військову службу за контрактом.

Таким чином базовим місяцем для визначення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 11.10.2007 року по 31.12.2015 року відповідно до положень п.5 Порядку № 1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 р.) базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

Жовтень 2007 року в якому позивача прийнято на службу за контрактом є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з листопада 2007 року.

У період з листопада 2007 року по грудень 2007 року виплату індексації грошових доходів позивача не було здійснено.

При цьому відповідачем не наведено жодних обґрунтувань, окрім відсутності коштів, щодо не здійснення такої виплати.

В той же час, підстави для визначення базового місяця листопад 2006 року для індексації грошового забезпечення за вказаних період відсутні, так як лише у жовтні 2007 року ОСОБА_1 прийнято на службу за контрактом.

Судом встановлено, що постановою КМУ від 07.11.2007 р. № 1294 « Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу » збільшено грошове забезпечення військовослужбовців . Зазначена постанова набрала чинності з дня втрати чинності указів Президента України, що визначають умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів , але не раніше ніж 01 січня 2008 року.

Указ Президента України «Про внесення зміни до указу Президента України від 14.04.1999 р. №379 та визнання такими , що втратили чинність указів Президента України» набрав чинності з 01.01.2008 р.

Таким чином, у зв`язку із прийняттям вказаної постанови базовим місцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача є січень 2008 року.

Відповідно до положень Порядку № 1078, розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.

Індекс споживчих цін у лютому 2008 року склав 102,7, отже, у березні 2008 року повинна була бути здійснена індексація грошового забезпечення позивача.

В той же час, судом встановлено, що у березні 2008 року позивачу було виплачено матеріальну допомогу у розмірі 1146,18 грн., тобто вказаний місяць став базовим для позивача та розрахунок індексу споживчих цін повинен здійснюватися з квітня 2008 року.

Індекс споживчих цін у квітні 2008 року склав 103,1.

Судом встановлено, що у період з травня 2008 року по жовтень 2008 року грошове забезпечення позивача було проіндексовано.

В той же час, за рахунок виплати позивачу у жовтні 2008 року надбавки за вислугу років, вказаний місяць став базовим для позивача та розрахунок індексу споживчих цін повинен здійснюватися з листопада 2008 року.

Індекс споживчих цін у листопаді 2008 року склав 101,5.

У грудні 2008 року грошове забезпечення позивача було проіндексовано.

Судом встановлено, що позивачу було виплачено індексацію:

- 2009 рік: у січні, квітні, травні, липні, жовтні, листопаді та грудні;

- 2010 рік:у період січень червень;

- 2011 рік: у березні та вересні;

- 2014 рік : у листопаді та грудні;

- у 2015 рік: у січні, листопаді, грудні.

У 2012-2013 роках виплата індексації грошового забезпечення позивачу не здійснювалась.

Судом встановлено, що у період з 2009 року по 2015 рік розмір грошового забезпечення позивача неодноразово збільшувався за рахунок виплати премій, допомог на оздоровлення, винагород за бойове чергування, надбавок за виконання особливо важливих завдань, надбавок за вислугу років.

Як вже вказано вище, відповідно до положень п.5 Порядку № 1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 р.) базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

Таким чином, з урахуванням положень п.5 Порядку № 1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 р.), базовий місяць для при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача змінювався за рахунок виплати премій, допомог на оздоровлення, винагород за бойове чергування, надбавок за виконання особливо важливих завдань, надбавок за вислугу років.

Отже, у вказаний період у відповідача були відсутні підстави для нарахування і виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січня 2008 року.

Щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січня 2008 року у період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року, з 01.08.2017 року по 30.11.2018 року, з 01.02.2019 року по 19.03.2019 року нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача не здійснювалась.

У грудні 2018 року позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 71,08 грн.

У січня 2019 року позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 71,08 грн.

В контексті даного періоду (період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року) ключовим є те, що із прийняттям постанови від 09.12.2015 р. № 1013 базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є не місяць зростання грошових доходів військовослужбовця (в тому числі у зв`язку із встановленням надбавок, виплати премії), а саме місяць в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.

Тобто, із прийняттям постанови від 09.12.2015 р. № 1013 місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації військовослужбовців є місяць наступний за місяцем, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець згідно з постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому обчислення такого індексу за даними правилами відбувається незалежно від того, коли військовослужбовець прийняти на військову службу, коли перемістився на посаду з більшим посадовим окладом, коли встановлено чергове військове звання або встановлені різні надбавки, доплати і премії.

Судом встановлено, що лише у грудні 2018 року та у січні 2019 року позивачу було виплачено індексацію, при цьому, з наданої відповідачем довідки-розрахунку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача, вбачається, що базовим місяцем для обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача не є січень 2008 року.

Суд зазначає, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок №260).

Відповідно до п.2 вказаного Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Тобто, навіть за умов виплати у період проходження позивачем військової служби відповідачем на користь позивача щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, тобто збільшення розміру його грошового забезпечення, вказаним збільшенням не відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач.

Як зазначено позивачем, не спростовано відповідачем та встановлено судом, підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008 року.

Наступне підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Оскільки доказів підвищення у період з 01 січня 2008 року по 01 березень 2018 року тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, до суду не надано та судом відповідні обставини не встановлено, суд дійшов висновку, що за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року при нарахуванні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, базовим місяцем повинен бути січень 2008 року.

При вирішенні даної адміністративної справи, суд також зазначає, що відповідно до п.3 Постанови № 1013 установлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.

В той же час, з вказаних положень вбачається, що обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. лише за умов виконання абзацу 1 пункту 3 Постанови № 1013, тобто за умов вжиття заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати).

Хоча абзацом 1 пункту 3 Постанови № 1013 і установлено необхідність вжиття заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р., зокрема, розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), однак, відповідного збільшення посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) з 1 грудня 2015 р. не відбулось.

При цьому суд зазначає, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 (в редакції Постанови № 1013), якими визначено, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є місяць в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці є спеціальними по відношенню до положень постанови Постанови № 1013.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки спеціальним законом, який визначає базовий місяць для нарахування індексу споживчих цін є постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, то саме вказана постанова і підлягає застосуванню.

Суд зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

Наведене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України».

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Посилання відповідача на відсутність коштів для виплати індексації порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в проведенні індексації, доки відповідні положення є чинними.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така ж правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення із визначенням базового місяця січень 2016 року.

Водночас, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Суд вважає, що розрахунок індексації грошового забезпечення, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", є компетенцією (дискреційною функцією) відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення.

На думку суду, за відсутності нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, вимоги позивача про стягнення суми індексації, є передчасними.

В той же час, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладені висновки суду, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо виплати індексації підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправної бездіяльність військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення із визначенням базового місяця січень 2016 року.

- зобов`язання військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року з врахуванням раніше виплачених сум із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року базового місяця січень 2008 року.

Вирішуючи вимоги позивача про визнання протиправними дій військової частини № НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення з 01.03.2018 по 19.03.2019 без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та стягнення з військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01.03.2018 по 19.03.2019 у розмірі 12 406,29 грн., суд виходить з наступного.

Так, 30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності з 01.03.2018 року, далі - Постанова № 704), якою зокрема затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 року відповідно до частини 4 статті 63 Закону № 2262-XII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (набрала чинності 24.02.2018 року, далі - Постанова №103).

Постановою №103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до постанови КМУ № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 постанови КМУ № 704 викладено у новій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Разом з тим, згідно пунктом 1 Примітки Додатку 1 постанови КМУ № 704 "Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" (в редакції постанови КМУ № 1041 від 20.12.2017) посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Згідно Примітки Додатку 14 "Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Виходячи з наведених вище приписів законодавства судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин пункт 4 постанови КМУ № 704 (в редакції постанови КМУ № 103) визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.", тоді як згідно приміток до вказаних додатків розрахунковою величиною визначено процентний показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

На момент набрання чинності постановою КМУ №704, п.4 вказаного нормативного акту викладений у редакції згідно з п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

В подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103.

Тобто лише з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, яка запроваджувала у якості однієї з величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою - мінімальний розмір заробітної плати.

Разом з тим суд звертає увагу, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

За приписами частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином суд зазначає, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

При цьому судом враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ, згідно яких: «за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом №1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII №796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають».

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, у відповідача були відсутні правові підстави визначити позивачу у період з 01.03.2018 року по 19.03.2019 року розмір посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50 % розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправними дій військової частини № НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення з 01.03.2018 по 19.03.2019 без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та стягнення з військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01.03.2018 по 19.03.2019 у розмірі 12 406,29 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на вищевказані висновки суду вимоги позивача про стягнення з військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 20.03.2019 по 15.10.2020 у розмірі 179 455,58 грн., також є такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги позивача зобов`язання військової частини № НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченого грошового забезпечення.

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні вимоги містяться в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов:

- нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії);

- порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

- затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

- зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;

- доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання виплатити йому компенсацію за несвоєчасно виплачену йому індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій є передчасною, оскільки такі вили грошового забезпечення позивачу станом на момент звернення до суду та прийняття даного рішення нарахованою та виплаченою з порушенням строків не було, а відтак у її задоволенні слід відмовити

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій, стягнення сум індексації, заборгованості та середнього заробітку і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення із визначенням базового місяця січень 2016 року.

Зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року з врахуванням раніше виплачених сум із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року та з 01.08.2017 року по 19.03.2019 року базового місяця січень 2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: військової частини № НОМЕР_1 (Одеський прикордонний загін) (вул.Левітана, 113, м.Одеса, 65121, ).

Суддя С.М. Корой