Справа № 640/21739/18
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року м. Київ № 640/21739/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., за результатами відкритого судового засідання в адміністративній справі за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект»

до Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю представників сторін

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» (надалі - позивач, адреса: 03179, місто Київ, вулиця Миколи Ушакова, будинок 10, офіс 126) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 28 серпня 2018 року № , № , № .

Підставами позову вказано порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача внаслідок прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва зупинено провадження в адміністративній справі № 640/21739/18 до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 640/21749/18 та зобов`язано сторін негайно повідомити суд про сплив обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року поновлено провадження у справі та продовжено розгляд адміністративної справи №640/21739/18 за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з ТОВ «Оферт Груп» та ТОВ «Дормен» є хибними та не підтверджені належними доказами. Представник позивача посилався на реальність господарських операцій з вказаними контрагентами у період, що перевірявся. Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, і посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємствами, які, на думку контролюючого органу, мають ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентами є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до відповідних показників податкової звітності з податку на додану вартість.

За таких обставин, контролюючий орган просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

З аналізу матеріалів справи судом було встановлено, що на підставі наказу від 12 червня 2018 року № 9839, виданого Головним управлінням ДФС у місті Києві та ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі № 759/14103/17, що винесена по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 07 лютого 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 205 КК України, головним державним ревізором-інспектором відділу спеціальних перевірок управління по взаємодії з правоохоронними та іншими органами Департаменту аудиту Головного управління ДФС у місті Києві, радником податкової та митної справи ІІІ рангу Смірновою Людмилою Іванівною, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, (надалі - ПК України) проведена документальна позапланова невиїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект», код 23390015, (далі по тексту ТОВ «Теплоенергокомплект») з питань дотримання вимог податкового законодавства України при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Оферт Груп» (код 40147989) та з ТОВ «Дормен» (код 39845326) за період з 01 січня 2015 року по 25 вересня 2017 року, щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та інших обов`язкових платежів.

Копію наказу від 12 червня 2018 року № 9839, виданого Головним управлінням ДФС у місті Києві, та повідомлень від 13 червня 2018 року № 27374/10/26-15-14-07-02-15 та № 27377/10/26-15-14-07-02-15 щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект» направлено засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення за податковою адресою: Україна, 03179, місто Київ, вулиця Миколи Ушакова будинок 10 офіс 126 та фактичною адресою: Україна, 03148, місто Київ, вулиця Академіка Туполева будинок 16, офіс 16.

ТОВ «Теплоенергокомплект» листом від 21 червня 2018 року № 1319/06 повідомило Головне управління ДФС у місті Києві про втрату документів. Однак, вищезазначений лист залишено без розгляду, оскільки відповідно до п. 44.5 ст. 44 ПК України: «У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації».

Відповідно до висновку старшого інспектора управління поліції в Подільському районі міста Києва майора поліції Цис P.O. від 04 червня 2018 року, втрата документів ТОВ «Теплоенергокомплект» відбулась 29 травня 2018 року, а повідомлення про втрату документів від 05 червня 2018 року № 1302/06 на адресу ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві відправлено 06 червня 2018 року засобами зв`язку «Укрпошта Експрес» та отримано 13 червня 2018 року.

Перевірка проводилась з 25 червня 2018 року по 03 липня 2018 року. Термін проведення перевірки не продовжувався.

На підставі вказаної вище перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект» податковим органом було складено Акт від 09 липня 2018 року № 175/26-15-14-07-02-10/23390015 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Оферт Груп» (код 40147989) та з ТОВ «Дормен» (код 39845326) за період з 01 січня 2015 року по 25 вересня 2017 року щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та інших обов`язкових платежів».

У періоді, що перевірявся, встановлено наявність фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «Теплоенергокомплект» між ТОВ «Дормен» та ТОВ «Оферт Груп», які вплинули на визначення суми фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Щодо взаємовідносин між ТОВ «Теплоенергокомплект» та ТОВ «Дормен» ) податковим органом було встановлено наступне.

В ході проведення перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект» встановлено віднесення у 2015 році до складу «собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» рядок 2050 Звіту про фінансові результати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування суму 1 880 024,00 грн по взаємовідносинах з ТОВ «Дормен», а суму ПДВ у розмірі 376 005,00 грн віднесено до складу податкового кредиту за серпень 2015 року.

Станом на дату складання акта перевірки: ТОВ «Дормен» (код 39845326) перебуває на обліку в Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та зареєстроване 18 червня 2015 року № 0007386, Вид діяльності: 41.20 - будівництво житлових і нежитлових будівель.

Інформація щодо наявності основних засобів згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва, поданого до ДПІ за місцем обліку від 09 лютого 2016 року № за 2015 рік - основні засоби - 0 грн., запаси - 0 гривень. За 2016 рік фінансовий звіт до ДПІ за місцем обліку не подано.

Стан платника податків - триває процедура припинення (направлені заперечення органу ДФС).

Директор/засновник - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді з 10 серпня 2015 року по дату складання акта перевірки згідно бази даних «Податковий блок».

Остання звітність з податку на додану вартість подана за червень 2016 року (06 липня 2016 року).

Податковий орган звертає увагу, що відповідно до «Єдиного реєстру податкових накладних» за період діяльності ТОВ «Дормен» придбавало наступні товари, роботи/послуги у значних обсягах, а саме: важіль гальмівного валу, ручка дверей, підшипник, кришка бака, шпилька колісна, розетка, шайба, втулка ресори, фільтр палива, стакан подушки, фільтр налива, заглушка, наконечник рульової тяги, ліхтар задній, стремянка ресори, поршень компресора, шпилька колісна, ремінь стяжний, шар гальмівної колодки, фільтр палива, сальник, датчик рівня полу, фільтр масляний, гайка, хомут, з`єднання пневматичне, клапан пневматичний, лампа, ролик натягувача, фільтр сепаратора, реконструкція каналізаційної мережі, турбокомпресор камаз, кульові радіальні підшипники, чашка «друзі», форма для яєць серце, сітеч для чаю, щітка квітка, водяної помни, палець причіпного пристрою, тяга стабілізатора, груба випускна, фільтр палива, вкладиші шатунові, фільтр осушувана повітря, водяний насос, шланг повітряний, підвісний підшипник, тощо.

За період діяльності ТОВ «Дормен» реалізовувало товари, роботи/послуги: додаткові послуги з прибирання в святкові дні приміщень та прилеглої території ТРЦ «райоn», послуги бух обліку, клінінгові послуги, інформаційно-консультаційні послуги, послуга з оновлення сайту, прибирання приміщень та прилеглої території ТРЦ «райоn» з паркінгом, рмк шквореня, ресора, кран рівня полу, накладки гальмівні(комплект на вісь), тяга рульова, диск гальмівний, лужний засіб, послуги з аренди обладнання, плитка для підлоги бежева, транспортні послуги, надання послуг контролю (інспекції), спиральная молния, гайка, трубка, фільтр палива, підшипник, болт, конус шпильки, скло ліхтаря, фільтр масляний, сайлентблок, шланг підйому кабіни, ресора, напівмуфта зубчаста, сигналізація автомобільна, комплект паливопроводів. фільтр палива, хрестовина, палець сідельно-причіпного пристрою, гофра глушника, гільза, механізм самовідводу, релейний клапан, вкладиші корінні, фара, лист ресори, циліндр тощо.

Крім того, уповноваженими особами податкового органу вказано, що листом СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві від 10 жовтня 2017 року № 2308/26-15-23-0130 надано матеріали кримінального провадження № 0000017 від 07 лютого 2017 року з протоколом допиту директора та засновника ТОВ «Дормен» громадянина ОСОБА_1 та протоколом допиту засновника ТОВ «Дормен» громадянина ОСОБА_2 .

Податковим органом вказано, що відповідно до протоколу допиту свідка від червня 2017 року, було допитано засновника та директора ТОВ «Дормен» громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що йому взагалі не відоме підприємство ТОВ «Дормен». Відповідно до протоколу допиту свідка від 11 липня 2017 року, допитано засновника ТОВ «Дормен», в одній особі, громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що до реєстрації та фінансово господарської діяльності ТОВ «Дормен» жодного відношення не має.

Щодо взаємовідносин між ТОВ «Теплоенергокомплект» та ТОВ «Оферт Груп» (код 40147989) податковим органом зазначено наступне.

В ході перевірки податковим органом було використано наступні документи, а саме: Договір купівлі - продажу № 09/09-16 від 09 вересня 2016 року укладений між ТОВ «Теплоенергокомплекз» - «Покупець», в особі директора ОСОБА_3 та ТОВ «Оферт Груп» - «Продавець», в особі директора Ісаченко Т.М., яка діє на підставі Статуту, домовились про купівлю-продаж промислового устаткування.

На виконання умов вищезазначеного Договору ТОВ «Оферт Груп» на адресу ТОВ «Теплоенергокомплект» оформлено відповідні видаткові накладні.

Вказані видаткові накладні та рахунки-фактури ТОВ «Оферт Груп» підписані від імені директора ОСОБА_4 та складені у м. Біла Церква Київської області.

Договір поставки № 06/03-16 від 06 червня 2016, укладений між ТОВ «Теплоенергокомплект» - «Покупець», в особі директора ОСОБА_3 та ТОВ «Оферт Груп» - «Продавець», в особі директора Ісаченко Т.М., якя діє на підставі Статуту, домовились про наступне:

«Продавець обов`язується поставити та передати у власність Покупця хімічні реагенти для інтенсифікації газовидобувної свердловини за типом, характеристиками та в кількості, визначених Специфікацією, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити їх вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Продавець зобов`язаний відповідно до умов договору в строк до 08 березня 2016 року передати Покупцеві товар за номенклатурою, у кількості, за якістю, визначеними цим договором.

Вартість товару, що поставляється за цим договором, визначена у Специфікації (додаток 1 до договору).

Розрахунок за цим договором здійснюється шляхом здійснення 100 % оплати за прийнятий товар за оформленною видатковою накладною або актом приймання - передачі товару.

Право власності на товар переходять з моменту отримання товару Покупцем по акту приймання - передачі товару.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.».

На виконання умов вищезазначеного Договору ТОВ «Оферт Груп» на адресу ТОВ «Теплоенергокомплект" оформлено відповідні видаткові накладні.

Податковий орган звертає увагу, що до перевірки було надано акт приймання товару на відповідальне зберігання від 07 березня 2016 року № 1 та акт приймання - передачі товару від 31 березня 2016 року № 2.

Уповноваженим особами податкового органу зазначено, що інформація щодо розрахунків за товар між ТОВ «Теплоенергокомплект» та ТОВ «Оферт Груп» відсутня.

В ході проведення перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект» податковим органом встановлено віднесення у 2016 році до складу «собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» рядок 2050 Звіту про фінансові результати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування суму 3 419 000,0 грн, по взаємовідносинах з ТОВ «Оферт Груп», а суму ПДВ у розмірі 683 800,0 грн, віднесено до складу податкового кредиту за березень 2016 року на суму 385 800,00 грн та за вересень 2016 року суму 298 000,00 грн.

Податковий орган зазначає, що в ході перевірки проведено дослідження реального здійснення платником податків вищезазначених операцій встановлено, що станом на дату складання акта перевірки: ТОВ «Оферт Груп» (код 39845326) перебуває на обліку в ДПІ у Центральному районі м. Дніпра. Зареєстроване 30 листопада 2015 року № 0007619. Вид діяльності: 41.20 - будівництво житлових і нежитлових будівель. Фінансовий звіт до ДПІ за місцем обліку не подавався. Стан платника податків - основний платник. Директор/засновник ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ). В періоді взаємовідносин директор ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Остання звітність з податку на додану вартість подана за листопад 2016 року (09 грудня 2016 року).

Також податковим органом було встановлено, що відповідно до «Єдиного реєстру податкових накладних» за період діяльності ТОВ «Оферт Груп» придбавало наступні товари, роботи/послуги у значних обсягах, а саме: сигналізація автомобільна; іграшки: м`яч, пістолет, ляльки, тварини, підводний човен і т.д.; саквояж; косметичний набір; пісок річковий; караоке система: Calisto Р620М - безпровідний спікер фон; відгалужувач трафіку; проектування заміських ділянок; кондитерські вироби, тощо.

За період діяльності ТОВ «Оферт Груп» реалізовувало товари, роботи/послуги: послуги бух обліку; клірингові послуги; інформаційно-консультаційні послуги; налагодження та перевірка по ПГС системи загазованості ; фанера; будівельно-монтажні роботи; транспортні послуги; юридично-консультаційні послуги; стремянка ресори; підйомний кран; ласти; рукав високого тиску, тощо.

Крім того, податковим органом у Акті перевірки було зазначено, що листом ОУ ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 22 лютого 2018 року № 937/8/26-54-21-03 надано пояснення від 24 січня 2017 року засновника та директора ТОВ «Оферт Груп» громадянки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка повідомила про те, що «наміру реєстрації, перереєстрації ТОВ «Оферт Груп» та інших підприємств для подальшого ведення фінансово-господарської діяльності та інших цілей не мала. Статутні фонди зазначених више СГД я не формувала та нікого на це не уповноважувала, фінансово-господарську діяльність на підприємствах не здійснювала та нікого на це не уповноважувала. Ліцензій, патентів та інших дозвільних документів, які необхідні для діяльності зазначених вище СГД я не отримувала та нікого на це не уповноважувала. Службових осіб на підприємства не призначала та не звільняла, печатки підприємств в органах дозвільної системи не замовляла та не отримувала. Участі в завантаженні, розвантаженні та транспортуванні товару зазначених вище підприємств на адресу постачальників не здійснювала та нікого на це не уповноважувала, митних договорів не складала, жодного разу імпортно - експортних операцій не проводила та участі у розмитненні вантажу не приймала та нікого на це не уповноважувала. Чим займається ТОВ «Оферт Груп» та інші підприємства, та яку діяльність здійснювали та здійснюють мені не відомо. Де знаходяться офісні , складські приміщення мені не відомо».

Також, податковим органом зазначено, що до проведеної перевірки було надано висновок судового експерта від 06 липня 2017 року № 8-4/1403, в якому зазначено що підписи в наступних документах: акт приймання передачі товару від 31 березня 2016 року № 2; акт приймання товару на відповідальне зберігання від 07 березня 2016 року № 1; договір поставки від 06 березня 2016 року № 06/03-16; рахунок-фактура від 24 вересня 2016 року СФ-0000531; видаткова накладна від 24 вересня 2016 року РН-0000118; рахунок-фактура від 24 вересня 2016 року СФ-0000530; видаткова накладна від 24 вересня 2016 року РН-0000117; рахунок-фактура від 25 вересня 2016 року СФ-0000532; видаткова накладна від 25 вересня 2016 РН-0000119; рахунок-фактура від 26 вересня 2016 року СФ 0000529; видаткова накладна від 26 вересня 2016 року РН-0000116; рахунок-фактура від 26 вересня 2016 року СФ-0000533; видаткова накладна від 26 вересня 2016 року PH-0000120; договір купівлі-продажу від 09 вересня 2016 року № 09/09-16; рахунок-фактура від 31 березня 2016 року СФ-0000081; видаткова накладна від 31 березня 2016 року РН-0000021, були виконані не гр. ОСОБА_4 , а іншою особою.

Податковий орган зазначає, що з метою виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі № 759/14103/17, що винесена по матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000017 від 07 лютого 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 205 КК України, на юридичну та фактичну адреси ТОВ «Теплоенергокомплект» направлено повідомлення та запити про надання документів від 13 червня 2018 року № 27374/10/26-15-14-07-02-15 та № 27377/10/26-15-14-07-02-15, які отримано за дорученням 21 червня 2018 року.

Однак, як вказано податковим органом, станом на 03 липня 2018 року копії документів та письмові пояснення товариством надані не були, про що складено акт про ненадання документів та письмових пояснень від 03 липня 2018 року № 619/26-15-14-07-02-16/23390015.

Також, уповноваженими особами податкового органу зазначено, що відповідно до пп. 20.1.6. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України в ході проведення позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект» було направлено повідомлення та запити від 13 червня 2018 року № 27374/10/26-15-14-07-02-15 та № 27377/10/26-15-14-07-02-15, які отримано за дорученням 21 червня 2018 року про надання первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, що відносяться до предмету перевірки.

Однак, як зазначено уповноваженим особами податкового органу, ТОВ «Теплоенергокомплект» до перевірки не були надані підтверджуючі первинні документи, а саме: договора та додаткові угоди, акти приймання-передачі послуг, платіжні доручення, рахунки-фактури, довіреності, свідоцтва, акти виконаних робіт (наданих послуг), та інші підтверджуючи документи, які мають відношення до надання послуг відповідно до чинного законодавства України.

В результаті вищевикладеного, податковим органом складено акт про ненадання документів бухгалтерського та податкового обліку від 03 липня 2018 року № 619/26-15-14-07-02-16/23390015.

Також, уповноваженим органом зазначено, що відповідно до протоколу допиту свідка від 13 травня 2017 року, директора ТОВ «Теплоенергокомплект» ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 який повідомив, що: «ТОВ «Оферт Груп» в березні 2016 року здійснювало поставку хімреогенту для проведення ремонту інтенсифікації свердловин УКПГ «Кавердінка», а у вересні 2016 року здійснювало поставку комплектуючих технологічного обладнання для ремонту УКПГ «Стрелкове». Приблизно в лютому березні 2016 року представники ТОВ «Оферт Груп» зв`язались особисто зі мною та запропонували свій товар, обговоривши всі умови, ми домовились про укладання договору. Саме підписання договору здійснювалось при наступних умовах: представником ТОВ «Оферт Груп», якого звати ОСОБА_7 привозився підписаний договір повним пакетом документів.

Поставка товару від ТОВ «Оферт Груп» до ТОВ «Теплоенергокомплект» здійснювалась вантажним автомобілем постачальника одразу на об`єкт будівництва УКПГ «Кавердінка».

Із службовими особами ТОВ «Оферт Груп» я був знайомий лише із ОСОБА_7 , який був представником вказаного товариства, повноваження якого я не перевіряв. Він привіз товар з усіма належним чином оформленими документами (договір, податкові накладні та ін.). Якість товару нас влаштовувала, тому ми його прийняли/оформили належним чином та перерахували за нього кошти».

Керуючись викладеним, на переконання уповноважених осіб податкового органу, діяльністю ТОВ «Теплоенергокомплект» проведено транзитні фінансові потоки, які спрямовані на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, що не виконують свої податкові зобов`язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою заниження фінансового результату та не мають реального товарного характеру.

За твердженнями уповноважених осіб податкового органу, реальність здійснення господарських операцій підприємством-постачальником належним чином документально не доведена, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином, у ТОВ «Теплоенергокомплект» відсутні підстави для декларування витрат по операціях з отримання товарів під ТОВ «Дормен» та ТОВ «Оферт Груп» .

У зв`язку з вищевикладеним уповноважені особи податкового органу прийшли до висновку, що ТОВ «Теплоенергокомплект» завищено показник «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» рядок 2059 Звіту про фінансові результати за 2015 рік на суму 1 880 024,00 грн (без ПДВ) по взаємовідносинах з ТОВ «Дормен» та за 2016 рік на суму 3 419 000,00 грн (без ПДВ) по взаємовідносинах з ТОВ «Оферт Груп», який відповідно вплинув на визначення суми фінансового результату до оподаткування.

На переконання уповноважених осіб податкового органу, оформлення ТОВ «Теплоенергокомплект» первинних документів, пов`язаних із здійсненням господарських операцій з ТОВ «Дормен» та ТОВ «Оферт Груп» проведено без наміру здійснення господарської діяльності, реальною метою яких є надання фінансових послуг, безтоварних операцій, а тому, оскільки, реальність здійснення господарських операцій підприємством-постачальником належним чином документально не доведена, а наслідком для податкового обліку є лише задекларований на папері, а не фактичний рух активів, то у ТОВ «Теплоенергокомплект» відсутні підстави для декларування витрат по операціях з надання товарів, робіт у ТОВ «Дормен» та ТОВ «Оферт Груп».

Таким чином, з урахуванням викладеного податковий орган прийшов до висновку, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «Теплоенергокомплект»:

1) п. 44.1, п. 44.2, п. 44.6 ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 683 101,00 грн, в т.н.: за 2015 рік на загальну суму 67 681,00 грн; за 2016 рік на загальну суму 615 42000 гривень.

2) п. 198.1 ст. 198. п. 198.3 ст. 198. п. 198.6 ст. 198. п. 200 1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 059 805,00 грн, в тому числі: за серпень 2015 року на суму 376 005,00 грн за березень 2016 року на суму 385 800,00 грн, за вересень 2016 року на суму 298 000,00 гривень.

3) п. 85.2. ст. 85 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині неподання посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

На підставі акту перевірки від 09 липня 2018 року № 175/26-15-14-07-02-10/23390015 податковим органом були прийняті податкові повідомлення - рішення від 28 серпня 2018 року:

1) № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1 324 756 грн. (у т.ч. 1 059 805 грн. - за податковими зобов`язаннями та 264 951 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)).

2) № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 836 956 грн. (у т.ч. 683 101 грн. - за податковими зобов`язаннями та 153 855 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами));

3) № , яким застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з висновками податкового органу викладеного у Акті перевірки та прийнятими на його підставі податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями від 28 серпня 2018 року №, №, №, оскільки акт перевірки (за наслідками якого прийняті оскаржувані ППР) не містить належних та допустимих доказів вчинення податкового правопорушення, а викладений в акті перевірки висновок Головного управління ДФС у місті Києві базується лише на припущеннях, що суперечить вимогам ПК України та інших норм законодавства, отже є помилковим.

Позивач вважає, що контролюючий орган здійснив вказані висновки без належного обґрунтування правової позиції та, відповідно, діяв в всупереч принципам податкового законодавства, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На думку позивача дії податкового органу суперечать матеріальному інтересу, котрий має платник податків у податкових правовідносинах, і який полягає у належній фіксації податковим органом обставин господарської діяльності платника податків, неухильному дотриманні органом управління визначених законом процедур реалізації владних управлінських функції, здійснення таких процедур лише в разі наявності визначених законом підстав тощо.

Таким чином, отримана відповідачем інформація не може бути належним доказом порушення позивачем податкової дисципліни, оскільки остання не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом а ні в розумінні процесуального закону, а ні в розумінні ПК України.

Відповідач в свою чергу на підтвердження обґрунтованості висновків викладених в Акті перевірки на підставі якого були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення зазначає, що правочини які були укладені між позивачем та контрагентами, є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до відповідних показників податкової звітності з податку на додану вартість.

При цьому, відповідач також зазначає, що ТОВ «Оферт Груп» та ТОВ «Дормен» знаходяться поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Представник податкового органу звертає увагу, що при детальному дослідженні ланцюгів постачання по контрагентам позивача встановлено нереальність продажу зазначених вище робіт з номенклатурою, відмінною від номенклатури попередньо придбаних робіт/послуг.

Також, з аналізу податкової документації щодо господарських операцій позивача встановлено, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь - яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

За твердженням представника податкового органу, оскільки реальність здійснення господарських операцій підприємством-постачальником належним чином документально не доведена, а наслідком для податкового обліку є лише задекларований на папері, а не фактичний рух активів, таким чином, у ТОВ «Теплоенергокомплект» відсутні підстави для декларування витрат по операціях з надання товарів, роби у ТОВ «Дормен» та ТОВ «Оферт Груп».

На переконання представника відповідача, фактично ТОВ «Дормен» та ТОВ «Оферт Груп», займалися документальним оформленням транзитних операцій з метою формування схемного кредиту на адресу контрагентів-покупців з метою ухилення останніх від оподаткування.

Також, представник податкового органу звертає увагу на наявність ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі № 759/14103/17, що винесена по матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000017 від 07 лютого 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 205 КК України.

В той же час, представник податкового органу на обґрунтованість висновків викладених в Акті перевірки зазначає, що ТОВ «Теплоенергокомплект» до перевірки не були надані підтверджуючи первинні документи, а саме: договори та додаткові угоди, акти приймання-передачі послуг, платіжні доручення, рахунки-фактури, довіреності, свідоцтва, акти виконаних робіт (наданих послуг), та інші підтверджуючи документи, які мають відношення до надання послуг відповідно до чинного законодавства України.

За таких обставин, контролюючий орган просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ВИСНОВКИ ЩОДО НАЯВНОСТІ/ВІДСУТНОСТІ ПОРУШЕНЬ

Під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача.

НОРМИ ПРАВА

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України; Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); Податкового кодексу України (далі - ПК України); Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення № 88) ; Порядку заповнення податкової накладної затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307 зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26 січня 2016 року за № 137/28267 (далі - Порядок № 1307), у відповідних редакціях, що діяли на момент спірних правовідносин.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Приписами пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36); дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно (14.1.54); продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об`єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності; (14.1.203.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України , для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Об`єктом оподаткування, згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (абз. 1 п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України).

У свою чергу, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, «податковий кредит» - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацами 1 - 3 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Водночас, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-ХIV, «первинний документ» - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 996 бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При цьому у статті 1 цього Закону визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Водночас, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), встановлюється Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року (надалі - Положення № 88).

За вимогами пункту 1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 Положення № 88 передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі договори, акти, рахунки, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Між тим, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2.4 Положення №88).

Отже, системний аналіз наведених вище норм свідчить, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування показників податкового обліку платника податків. При цьому за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 820/11856/13-а, від 31 січня 2018 року у справі № 826/245/14, від 06 лютого 2018 року у справі № 810/6695/14, від 04 квітня 2018 року у справі № 808/2519/15.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не надавалися, то, відповідно, придбання таких послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання послуг (товарів) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень суду не вдалось встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами, мету придбання та обставини використання придбаних послуг (робіт) у власній господарській діяльності позивача, та спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарських операцій.

Крім того, по всім вищевказаним господарським операціям позивачем жодним чином не обґрунтовано ділової мети замовлення вказаних послуг, не підтверджено доказами рух коштів, що ці послуги були дійсно оплачені.

При цьому, суд зауважує, що фактично позивачем ні до податкового органу, ні до суду під час розгляду даної справи не було надано належних та допустимих документів на підтвердження реальності господарських операцій, а надано лише копії договорів на замовлення послуг, специфікацій, акти надання послуг, акти звірки взаєморозрахунків, податкові накладні, які частково не відповідають вимогам щодо оформлення.

З огляду на наведене та з аналізу матеріалів справи в сукупності, суд дійшов висновку, що контрагентами позивача здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій на користь позивача і складено первинні бухгалтерські документи всупереч норм частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704. Оскільки відсутній факт формування згідно з абзацом 2 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання послуг.

Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу 5 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу.

Сам факт наявності документів, складених з посиланням на надання послуг не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № №910/4994/18.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідач наполягав на нереальності вказаних господарських операцій, в тому числі у зв`язку з наявністю матеріалів кримінальних проваджень та допитів директорів контрагентів позивача.

Так, з наявних в матеріалах справи матеріалів та, що в свою чергу було встановлено судом вбачається, що листом ОУ ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 22 лютого 2018 року № 937/8/26- 54-21-03 надано пояснення від 24 січня 2017 року засновника та директора ТОВ «Оферт Груп» громадянки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка повідомила, що «наміру реєстрації, перереєстрації ТОВ «Оферт Груп» та інших підприємств для подальшого ведення фінансово-господарської діяльності та інших цілей не мала. Статутні фонди зазначених вище СГД я не формувала та нікого на це не уповноважувала, фінансово-господарську діяльність на підприємствах не здійснювала та нікого на це не уповноважувала. Ліцензій, патентів та інших дозвільних документів, які необхідні для діяльності зазначених вище СГД я не отримувала та нікого на це не уповноважувала. Службових осіб на підприємстві не призначала та не звільняла, печатки підприємств в органах дозвільної системи не замовляла та не отримувала. Участі в завантаженні, розвантаженні та транспортуванні товару зазначених вище підприємств в адресу постачальників не здійснювала та нікого на це не уповноважувала, митних договорів не складала, жодного разу імпортно - експортних операцій не проводила та участі в розмитненні вантажу не приймала та нікого на це не уповноважувала. Чим займається ТОВ «Оферт Груп» та інші підприємства, та яку діяльність здійснювали та здійснюють мені не відомо. Де знаходяться офісні, складські приміщення мені не відомо».

При цьому, судом в свою чергу встановлено, що разом з ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі № 759/14103/17 (к/п № 0000017 від 07 лютого 2017) передано протокол допиту від 10 лютого 2017 року, згідно якого ОСОБА_4 повідомила що немає відношення до реєстрації та діяльності фінансово-господарської діяльності ТОВ «Оферт Груп».

Також, судом з матеріалів справи було встановлено, що листом СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві від 10 жовтня 2017 року № 2308/26-15-23-0130 було надано матеріали кримінального провадження № 0000017 від 07 лютого 2017 року з протоколом допиту директора та засновника ТОВ «Дормен» громадянина ОСОБА_1 та протоколом допиту засновника ТОВ «Дормен» громадянина ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу допиту свідка від червня 2017, засновника та директора ТОВ «Дормен» громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що йому взагалі не відоме підприємство ТОВ «Дормен» та відповідно до протоколу допиту свідка від 11 липня 2017 року, засновника ТОВ «Дормен», в одній особі, громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що до реєстрації та фінансово господарської діяльності ТОВ «Дормен» жодного відношення не має.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що договір підряду від 18.08.2015 № 18/08-15, рахунки фактури від 31.08.2015 № СФ- 0000077. від 31.08.2015 СФ-0000071, від 31.08.2015 № СФ-0000070. від 31.08.2015 № СФ-0000027, від 31.08.2015 СФ-0000072, від 31.08.2015 № СФ-0000073, від 31.08.2015 № СФ-0000074, від 31.08.2015 № СФ-0000075, від 31.08.2015 № СФ-0000076, акти здачі приймання робіт (надання послуг) від 31.08.2015 № ОУ-ООООО16, від 31.08.2015 № ОУ-ООООО10, від 31.08.2015 ОУ-0000009, від 31.08.2015 № ОУ-0000008. від 31.08.2015 № ОУ-ОООООП, від 31.08.2015 № ОУ-0000012, від 31.08.2015 № ОУ-ООООО 13, від 31.08.2015 № ОУ-ООООО 14, від 31.08.2015 № ОУ-ООООО 15, податкові накладні від 31.08.2015 № 88, від 31.08.2015 № 89, від 31.08.2015 № 90, від 31.08.2015 № 91, від 31.08.2015 № 92, від 31.08.2015 № 93, від 31.08.2015 № 87, від 31.08.2015 № 95, від 31.08.2015 № 94 та інші документи, були підписані зі сторони ТОВ «Дормен», директором ОСОБА_1 , тобто особою яка заперечує здійснення фінансово-господарської діяльністі вказаного підприємства, виписані первинні бухгалтерські документи не відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та не можуть приймати участі у податковому обліку, і як наслідок надавати право на формування податкового кредиту, у зв`язку з тим, що вони складені з порушенням статті 201 Податкового кодексу України, оскільки за змістом протоколу допиту, встановлено факт не підписання первинних документів особою, що вказана в його реквізитах.

Керуючись встановленими вище обставинами та беручи до уваги зазначені вище пояснення суд приходить до висновку, що дії позивача не були спрямовані на реальне настання наслідків, а лише на формування первинних документів за наслідками неіснуючих операцій. Господарські операції, за наслідками яких позивачем сформовано податковий кредит, відбулися на підставі первинних документів, виписані та підписані саме фіктивними директорами та засновниками, тобто особами які заперечують здійснення фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства, а отже на переконання суду такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважною особою, та як наслідок не можуть визнаються такими, що посвідчують факт придбання товарів.

Отже, на переконання суду, є безпідставним формування даних податкового обліку на підставі таких неналежно оформлених первинних документів.

У контексті вищезазначених обставин суд виходить із того, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 2а-1670/5096/12 (К/9901/12890/18), від 30 січня 2018 року у справі № 2а-0870/6083/11 (К/9901/541/18).

Разом з цим, суд зауважує, що та обставина, що контрагент позивача на момент здійснення спірних господарських операцій був зареєстрований як юридична особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не дає підстав вважати, що він мав на меті настання реальних правових наслідків.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до наявного в матеріалах справи висновку судового експерта від 06 липня 2017 року № 8-4/1403 встановлено, що підписи в наступних документах: акт приймання передачі товару від 31.03.2016 № 2; акт приймання товару на відповідальне зберігання від 07 березня 2016 року № 1; договір поставки від 06 березня 2016 року № 06/03-16; рахунок-фактура від 24 вересня 2016 року СФ-0000531; видаткова накладна від 24 вересня 2016 року РН-0000118; рахунок-фактура від 24 вересня 2016 року СФ-0000530; видаткова накладна від 24 вересня 2016 року РН-0000117; рахунок-фактура від 25 вересня 2016 року СФ-0000532; видаткова накладна від 25 вересня 2016 РН-0000119; рахунок-фактура від 26 вересня 2016 року СФ 0000529; видаткова накладна від 26 вересня 2016 року РН-0000116; рахунок-фактура від 26 вересня 2016 року СФ-0000533; видаткова накладна від 26 вересня 2016 року PH-0000120; договір купівлі-продажу від 09 вересня 2016 року № 09/09-16; рахунок-фактура від 31 березня 2016 року СФ-0000081; видаткова накладна від 31 березня 2016 року РН-0000021 були виконані не гр. ОСОБА_4 , а іншою особою.

При цьому, у реквізитах вищезазначених документах зі сторони ТОВ «Оферт Груп» особа відповідальна за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, зазначена ОСОБА_8 яка за змістом пояснень та протоколу допиту заперечує здійснення фінансово-господарської діяльністі вказаного підприємства.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до протоколу допиту свідка від 13 травня 2017 року, директора ТОВ «Теплоенергокомплект», громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який повідомив вбачається, що: «ТОВ «Оферт Груп» в березні 2016 року здійснювало поставку хімреогенту для проведення ремонту інтенсифікації свердловин УКПГ «Кавердінка», а у вересні 2016 року здійснювало поставку комплектуючих технологічного обладнання для ремонту УКПГ «Стрелкове». Приблизно в лютому - березні 2016 року предстаники ТОВ «Оферт Груп» зв`язались особисто зі мною та запропонували свій товар, обговоривши всі умови, ми домовились про укладання договору.

Саме підписання договору здійснювалось при наступних умовах: представником ТОВ «Оферт Груп», якого звати ОСОБА_7 привозився підписаний договір повним пакетом документів.

Поставка товару від ТОВ «Оферт Груп» до ТОВ «Теплоенергокомплект» здійснювалась вантажним автомобілем постачальника одразу на об`єкт будівництва УКПГ «Кавердінка».

Із службовими особами ТОВ «Оферт Груп» я був знайомий лише із ОСОБА_7 , який був представником вказаного товариства, повноваження якого я не перевіряв. Він привіз товар з усіма належним чином оформленими документами (договір, податкові накладні та ін.). Якість товару нас влаштовувала, тому ми його прийняли/оформили належним чином та перерахували за нього кошти».

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно рапорту ст. слідчого СВ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві Лук`янця О.В. встановлено, що в ході досудового розслідування по к/п 0000017 від 07 лютого 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 212, частиною 2 статті 205 КК України, шляхом аналізу баз даних АІС «Податковий блок» виявлено відхилення по додатку 5, а саме встановлено відхилення у формуванні податкового кредиту та податкового зобов`язання СГД реального сектору економіки, підприємств транзитерів серед яких ТОВ «Дормен» (код 39845326) та ТОВ «Оферт Груп» (код 40147989), а тому, у суду наявні підстави вважати, що вказані підприємства мають відношення до незаконної діяльності, безпідставного формування ПК з ПДВ та входять до однієї групи, що свідчать про ознаки «фіктивності» вказаних підприємств.

Таким чином, керуючись викладеним та оскільки наявні в матеріалах справи документи щодо здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, щодо яких відкрито кримінальні провадження, та висновок експерта який підтверджує ту обставину, що документи, які формувались на підтвердження реальності господарських операцій, були підписані особами які не мають відношення до діяльності підприємств, суд вважає, що вказані документи не є належним чином оформленими та не містять ознак первинних документів у розумінні положень Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що такі документи не можуть бути враховані як юридично значимі документи на підтвердження виконання спірних операцій та відповідно для цілей відображення спірних операцій в бухгалтерському та податковому обліку, а отже і для цілей формування спірних сум податкового кредиту.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування валових витрат та податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судом під час вирішення цієї справи.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не було надано жодних доказів існування щодо посадових осіб контрагентів будь-яких доказів на підтвердження того, що вказані вище особи являються реальними керівниками та засновниками контрагентів позивача, а відтак, такі пояснення позивача щодо реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами суд не може врахувати як доказ, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження реальності таких відносин.

Посилання позивача у судових засіданнях на те, що є ухвали про закриття кримінальних проваджень не беруться судом до уваги, оскільки за весь період розгляду судом даної справи, представником ТОВ «Теплоенергокомплект» не було надано відповідних документів на підтвердження вказаного.

Також, суд звертає увагу на висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23 січня 2018 року у справі № 826/7047/13-а (К/9901/436/18) та у постанові від 16 січня 2018 року по справі № 2а- 7075/12/2670 (К/9901/1478/18), в яких Верховним Судом зазначено, що «Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що сам факт порушення кримінальної справи № 70-556 не вказує на наявність обставин, які не потребують доказування, разом з тим, зазначені обставини підлягають врахуванню з огляду на те, що в податкових накладних, прийнятих до обліку, з цими контрагентами, зазначені прізвища саме цих осіб.».

«Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, які встановили, що всі первинні документи контрагента позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Дорком» є неналежними, оскільки вони підписані гр. ОСОБА1, який значився як засновник та директор Товариства, проте фактично ніякого відношення до вказаного підприємства не має, фінансово-господарською діяльністю не займається, адміністративно-розпорядчі функції керівника підприємства не виконує, що встановлено в межах розслідування кримінальної справи № 77-00186, порушеної за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 205ч. 1, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.».

Таким чином, виходячи з вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було зупинено провадження в даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 640/21749/18 за позовом ТОВ «Теплоенергокомплект» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 12 червня 2018 року № 9839.

Судом в свою чергу встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року у справі 640/21749/18, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» (03179, м. Київ, вул. Миколи Ушакова, 10, оф. 126, 5) до Головного управління ДФС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування наказу задоволено повністю та визнано протиправним та скасувовано Наказ № 9839 від 12 червня 2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект», виданий Головним управлінням Державної фіскальної служби в місті Києві.

Тобто, з викладеного вбачається, що Наказ про проведення перевірки, на підставі якої податковим органом були прийнятті оскаржувані в дані справі податкові повідомлення-рішення, був визнаний незаконним та скасований.

Щодо вказаного суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Приписи п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначають, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Порядок проведення документальних позапланових виїзних перевірок регламентовано статтею 78 Податкового кодексу України.

Згідно із підпунктами 78.1.11 пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесене ними відповідно до закону.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Так, як вже встановлено судом вище, з метою дотримання вимог пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у місті Києві було складено наказ від 12 червня 2018 року № 9839 «Про проведення документальної позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект».

В той же час, суд зауважує, що дії по проведенню перевірки, дії щодо формування наказу та безпосередньо дії по складанню акту перевірки є функціональними обов`язками ДПІ та самі по собі не створюють для позивача будь-яких негативних наслідків та не покладають на позивача податкових обов`язків, дії відповідача у зв`язку із визначенням висновків в акті перевірки, дії щодо формування наказу та дії по складанню акту не порушують, та не можуть порушувати прав позивача, оскільки лише рішення, прийняте за результатами перевірки створює для платника податків правові наслідки у вигляді, зокрема, виникнення обов`язку сплатити певну суму податків.

З викладеного судом вище можна прийти до висновку, що вчинення податковими органами дій по проведенню перевірок платників податків прямо передбачено у повноваженнях органів державної податкової служби. Тобто, дії по проведенню перевірок є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Результатом реалізації цих повноважень є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платника податків.

Отже, виключно результат реалізації повноваження податкового органу (а саме - рішення контролюючого органу), а не процес реалізації його повноважень (як то, дії по проведенню перевірки та складанню акта перевірки) може бути об`єктом судового оскарження. А дотримання контролюючим органом вимог актів законодавства щодо порядку та способу проведення перевірки входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення, прийнятого контролюючим органом за результатами перевірки.

Суд в свою чергу вважає за необхідне звернути увагу, що у справі № 826/16348/13-а (К/9901/7251/18) за позовом Малого приватного підприємства «Традиція-98» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ Міндоходів у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, Верховний Суд дійшов наступного висновку:

«Таким чином, доводи Підприємства, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні його касаційної скарги слід відмовити.

Посилання Підприємства на обставини, встановлені постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2013 у справі № 826/5263/13-а, є безпідставними, оскільки огляду на предмет та матеріально-правові підстави даного позову, наказ від 10.04.2013 № 755 про проведення перевірки Підприємства, як ненормативний правий акт і одноразового застосування, вичерпав свою дію фактом його виконання: Після прийняття контролюючим органом за результатами перевірки податкових повідомлень-рішень про збільшення сум грошових зобов`язань, з якими Підприємство не згодне, існує спір стосовно саме податкових повідомлень-рішень, як діючих ненормативних правових актів. При фактично існуючому податковому конфлікті стосовно виконання позивачем податкового обов`язку, встановленого законом , перенесення вирішення цього конфлікту в процесуальну площину шляхом звернення Підприємства (після проведення перевірки та після прийняття Інспекцією податкових повідомлень-рішень) до суду з позовом про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо незаконності призначення і проведення перевірки та про скасування наказу про проведення цієї перевірки не може вважатися вирішенням спору стосовно правомірності податкових повідомлень-рішень безвідносно до результатів розгляду судом зазначеного позову.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Підприємства підлягає залишенню без задоволення, є постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015 - без змін».

Виходячи з аналізу вищевикладеного суд приходить до висновку, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкту владних повноважень повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, а на переконання суду наказ Головного управління ДФС у місті Києві від 12 червня 2018 року № 9839 «Про проведення документальної позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект», жодних прав позивача у даних правовідносинах не порушує, оскільки названий наказ податкового органу вичерпав свою дію у часі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року № 826/17123/18 (К/9901/25669/19), де зазначено, що «у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки».

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд зазначає, що обставина того, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року у справі 640/21749/18, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року було скасовано Акт перевірки, не дає суду підстав для визнання прийнятих на підставі вказаного Акту податкових повідомлень-рішень неправомірними, оскільки як вже було зазначено судом вище та відповідно до висновків Верховного Суду вбачається, що при фактично існуючому податковому конфлікті стосовно виконання позивачем податкового обов`язку, встановленого законом, перенесення вирішення цього конфлікту в процесуальну площину шляхом звернення Підприємства (після проведення перевірки та після прийняття Інспекцією податкових повідомлень-рішень) до суду з позовом про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо незаконності призначення і проведення перевірки та про скасування наказу про проведення цієї перевірки не може вважатися вирішенням спору стосовно правомірності податкових повідомлень-рішень безвідносно до результатів розгляду судом зазначеного позову.

Суд зауважує, що Великою палатою Верховного Суду у відповідності до пункту 8 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України не приймалося рішення про відступлення від наведених вище висновків Верховного Суду та Верховного Суду України.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

При цьому, беручи до уваги вищевикладене та враховуючи ті обставини які були встановлені судом під час аналізу матеріалів справи та вирішення даних правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків податкового органу щодо порушення ТОВ «Теплоенергокомплект» податкового законодавства.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивачем до суду не були подані відповідні та належні документи на підтвердження реальності господарських операцій, у зв`язку з чим, відповідно до частини 1, 4 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд зауважує, що у разі подання апеляційної скарги на дане рішення суду, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова

Повний текст рішення виготовлений 29.03.2021.