Справа № 580/254/21
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року справа № 580/254/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУНП в м. Києві щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015р. по 11.02.2020 р. на користь ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУНП в м. Києві нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015р. по 11.02.2020 р. на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідач в супереч вимогам ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» протиправно не провів індексацію грошового забезпечення позивача за період з 07.11.2015р. по 11.02.2020р.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

18.02.2021р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник зазначив, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 та включення поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення №782. Крім того, вказано, що позивача, звільненого зі служби в поліції наказом №77 о/с від 29.01.2016р., на виконання рішення суду у справі №826/3472/16, поновлено на службі в поліції наказом №1137 о/с від 09.10.2017р. Таким чином, у період з 29.01.2016р. по 09.10.2017р. позивач фактично не проходив службу в поліції, при цьому позивачу було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.01.2016р.

Крім того, вказано, що відповідачем з 09.10.2017р. по 31.07.2018р. позивачеві виплачувалося грошове забезпечення одночасно із індексацією грошового забезпечення, що підтверджується розрахунковими листами. Звернуто увагу, що наказом ГУНП у м. Києві від 25.07.2018р. №997 о/с «Про призначення та проведення службового розслідування» виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 припинено з підстав встановлення факту укладення останнім контракту з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України. Відтак, з серпня 2018 року по лютий 2020 року (дата звільнення) на підставі наказу ГУНП у м. Києві від 25.07.2018 № 997 о/с ОСОБА_1 не нараховувалося та не виплачувалося грошове забезпечення, а відповідно і індексація грошового забезпечення. На підставі вищевказаного, представник відповідача вважає що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач з 07.11.2015р. проходив службу в поліції на посаді інспектора батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2017р. по справі №826/3472/16, визнано протиправним наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві №77 о/с від 29.01.2016 року про звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність за пп. 5 (через службову невідповідність) п. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»; поновлено позивача на посаді інспектора батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у місті Києві; зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві відшкодувати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.01.2016 р. по день поновлення на роботі у розмірі 82 420,00 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 р., постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 року змінено в частині стягнення середнього заробітку, а саме постановлено стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 січня 2016 року по 17 липня 2017 року у розмірі 82855 (вісімдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень, без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів», в іншій частині Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 року залишено без змін.

Як зазначено відповідачем, на виконання судових рішень у справі №826/3472/16, наказом ГУ НП у м. Києві від 09.10.2017 р. №1137 о/с позивача поновлено на службі в поліції на посаді інспектора батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у місті Києві (тимчасовий штат) та в жовтні виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також виплачувалось грошове забезпечення з 09.10.2017 р. по 31.07.2018 р.

В рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2020р. по справі №640/11853/19, судом встановлено, що 10.11.2016р. позивачем укладено контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового строком на три роки.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 25.07.2018р. №997 «Про призначення та проведення службового розслідування» виплату грошового забезпечення позивачу припинено з підстав неприбуттям позивача з жовтня 2017р. до 25.07.2018р. за місцем проходження служби та у зв`язку із тим, що позивач до виконання своїх посадових обов`язків не приступив.

Згідно витягу з наказу ГУ НП у м. Києві від 10.02.2020р. №131 о/с, позивача звільнено зі служби в поліції 11.02.2020р. на підставі рапорта позивача, за власним бажанням.

24.09.2020р. позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити йому виплату заборгованості по індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015р. по 3110.2017 в сумі 3676 грн. 04 коп.

Листом від 26.10.2020р. №М-222/125/30/01-2020 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для виплати йому індексації грошового забезпечення за запитуваний період, оскільки індексація грошового забезпечення поліцейських повинна здійснюватися лише після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 та включення поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення №782, тобто з 01.11.2017р.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015р. по 11.02.2020р. протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовані Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно з ч. 5 ст. 94 Закону №580-VIII, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

В силу п. 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом п. 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до інформації Держстату України, у квітні 2016 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103 відсотка та складала 103,5 відсотка, а приріст індексу інфляції червні-листопаді 2016 року становив 3,5; грудні 2016 року-лютому 2017 року - 7,70; березні-травні 2017 року - 11,80; червні-серпні 2017 року - 16; вересні-жовтні 2017 - 19,60. При цьому, місяцем, з якого починається виплата індексації, є червень 2016 року, оскільки, цей місяць слідує за базовим після опублікування індексу споживчих цін перевищення встановленого порогу для нарахування індексації.

Таким чином, суд доходить висновку, що підстави для нарахування індексації грошового забезпечення поліцейським виникли починаючи з червня 2016 року.

Посилання відповідача про те, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватись лише з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України №782 від 18 жовтня 2017 року, з 01.11.2017р., суд вважає необґрунтованими, оскільки, виплата індексації прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Разом з тим, як встановлено судом, у період з 29.01.2016р. по 09.10.2017р. позивач фактично непроходив службу в поліції у зв`язку зі звільненням. З даного приводу, суд зазначає наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2017р. по справі №826/3472/16, визнано протиправним наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві №77 о/с від 29.01.2016 року про звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність за пп. 5 (через службову невідповідність) п. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»; поновлено позивача на посаді інспектора батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у місті Києві; Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 р., постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 року змінено в частині стягнення середнього заробітку, а саме постановлено стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 січня 2016 року по 17 липня 2017 року у розмірі 82855 (вісімдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень, без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів», в іншій частині Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 року залишено без змін.

Судом встановлено, що на виконання судових рішень у справі №826/3472/16, наказом ГУ НП у м. Києві від 09.10.2017 р. №1137 о/с позивача поновлено на службі в поліції на посаді інспектора батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у місті Києві (тимчасовий штат) та в жовтні виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 29 січня 2016 року по 17 липня 2017 року у розмірі 82855 грн., що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2017 року.

Суд зазначає, що з аналізу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» вбачається, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, суд доходить висновку, що індексації підлягають щомісячне грошове забезпечення. Натомість з 29 січня 2016 року по 09.10.2017р. позивач фактично непроходив службу в поліції, йому не нараховувалось грошове забезпечення у вказаний період. Виплачений позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою та носить разовий характер, у зв`язку із чим до нього не нараховується індексація.

Крім того, згідно з п. 6 Розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

На день звільнення позивача (29.01.2016р.) величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації у 103 відсотка, відтак відсутні підстави для включення індексації для виплат за час вимушеного прогулу.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача у період з 07.11.2015р. по 09.10.2017р. (дата поновлення позивача на службі в поліції).

Судом встановлено, що згідно розрахункових листів за жовтень 2017 року - липень 2018 року, позивачу нараховувалось з жовтня 2017р. по липень 2018р. грошове забезпечення. При цьому було нараховано також індексацію починаючи з листопада 2017р. по травень 2018р., а також липень 2018р., відтак позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію за листопад 2017р.- травень 2018р., липень 2018р. суд вважає необгрунтованими.

Разом з тим, розрахункові листи не містять відомостей про нарахування позивачу індексації за період з 09.10.2017р. (дата поновлення позивача на службі в поліції) по 31.10.2017р., а також за червень 2018р., у зв`язку із чим позовні вимоги за вказані періоди суд вважає обгрунтованими.

В подальшому, наказом ГУ НП у м. Києві від 25.07.2018р. №997 «Про призначення та проведення службового розслідування» виплату грошового забезпечення позивачу припинено з підстав неприбуття позивача з жовтня 2017р. до 25.07.2018р. за місцем проходження служби та у зв`язку із тим, що позивач до виконання своїх посадових обов`язків не приступив.

Надавши оцінку обставині припинення виплати грошового забезпечення позивачу у період 25.07.2018р. по 11.02.2020р. (дату звільнення позивача зі служби), судом враховано, що в рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2020р. по справі №640/11853/19, судом встановлено, що 10.11.2016р. позивачем укладено контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового строком на три роки.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставина укладенння позивачем контракту з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки є встановленою та не підлягає доказуванню.

Нормами статті 119 Кодексу законів про працю України встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

Відповідно до частини 3 зазначеної норми встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З аналізу положень зазначеної статті Кодексу законів про працю України вбачається, що гарантії, передбачені цією нормою зберігаються за працівниками лише у випадках, коли призов на військову службу відбувся під час мобілізації, на особливий період.

Суд звертає увагу, що останнім у часі Указом Президента України із питання мобілізації, став затверджений Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», згідно з яким мобілізацію оголошено на 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (після його затвердження Верховною Радою України). Наведеним Указом протягом 2015 року оголошено часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, яка закінчилась у серпні 2015 року.

З огляду на добровільне укладення позивачем контракту про проходження військової служби 10.11.2016р., відсутні підстави вважати, що на момент укладення контракту відбувалася мобілізація на підставі Указу Президента України затвердженого Законом, у зв`язку із чим суд доходить висновку про непоширення на позивача гарантій передбачених нормами статті 119 Кодексу законів про працю України щодо збереження заробітку позивача в ГУ НП у м. Києві на період укладення ним контракту з Міністерством оборони України.

Крім того, судом враховано, що доказів скасування наказу ГУ НП у м. Києві від 25.07.2018р. №997 «Про призначення та проведення службового розслідування», яким припинено виплату грошового забезпечення позивачу, до суду не надано, у зв`язку із чим з огляду на відсутність нарахування позивачу грошового забезпечення у період з 25.07.2018р. по 11.02.2020р. (дата звільнення позивача зі служби в поліції), суд доходить висновку про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Згідно частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на що позов належить задовольнити у вказаній вище частині.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 09.10.2017р. по 31.10.2017р. та з 01.06.2018р. по 30.06.2018р.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 40108583) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) індексацію грошового забезпечення за періоди з 09.10.2017р. по 31.10.2017р. та з 01.06.2018р. по 30.06.2018р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та частини 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко