Справа № 200/9925/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року справа №200/9925/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченко І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: Михайлик С.І.

відповідач: Сенников А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного (суддя - Череповський Є.В.) від 21 грудня 2020 року (повне рішення складено 21 грудня 2020 року у м.Слов`янськ) у справі №200/9925/20-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про зобов`язання відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про зобов`язання відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника за платежем 1810900 «Орендна плата з фізичних осіб», що сплачується позивачем за користування земельною ділянкою розташованої в місті Донецьку, шляхом внесення до неї змін - зменшення податкового зобов`язання з податку на суму податкового з податку землю на 2 півріччя 2014 року в розмірі 63 602,56 грн..

Рішенням Донецького окружного адміністративного від 21 грудня 2020 року позов задоволено, зобов`язано здійснити коригування податкового зобов`язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за платежем 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» шляхом зменшення в інтегрованій картці платника відомостей про нараховану орендну плату з фізичних осіб за користування земельною ділянкою, розташованою у м. Донецьку, за 2 півріччя 2014 року в розмірі 63602,56 грн.; стягнуто судові витрати у сумі 7102 грн., в тому числі судовий збір у розмірі 2102 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн..

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що за даними інформаційної системи контролюючого органу позивач мала податковий борг за платежем 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» у сумі 63602 грн. 56 коп. згідно податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік. Відповідач також зазначив, що позивач 19.05.2020 року після спливу строків, передбачених ст.102 ПК України, було подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю за 2014 рік до ГУ ДПС у м.Києві (Перерський р-н м.Києва). Позивачем дії щодо не прийняття та не опрацювання уточненої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік від 19.05.2020 року наданої до ГУ ДПС у м.Києві (Печерський р-н м.Києва) не оскаржувались, а тому вважає позовні вимоги передчасними. Відповідач також вважає, що стягнуті на користь позивача витрати на правничу допомогу є безпідставно завищеними та неспівмірні зі складністю справи.

Під час судового розгляду справи та у відзиві на апеляційну скаргупозивачка проти доводів апеляційної скарги заперечувала, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивачка, яка відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 08.07.1997 року є громадянкою України, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3006-, фактичне місце проживання ОСОБА_1 з 26.12.2019 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрована 18.10.2005 року. Основний від економічної діяльності 47.91 роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет.

Згідно з відомостями про наявність земельних ділянок відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 22.11.2010 року за адресою АДРЕСА_3 площею 1320 кв.м.

Позивач до 28.12.2019р. перебувала за основним місцем обліку у Північному відділенні Маріупольської ОДПІ ГУ ДПС у Донецькій області ( Калінінський район м.Донецька). З 28.12.2019р. перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДПС у м.Києві.

20.01.2014р. позивачкою до контролюючого органу у Калінінському районі м. Донецьк було подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік.

19.05.2020р. позивачкою до в ДПІ у Печерському районі ГУ ДПС у м.Києві була подана уточнююча податкова декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік, відповідно до якої нараховано до зменшення податкового зобов`язання 77837,42 грн. (за квітень у розмірі 5148,78 грн., за травень-грудень у розмірі 9086,08 грн. за місяць).

Згідно із квитанцією № 2 уточнююча декларація за 2014 рік прийнята 19.05.2020 року.

Згідно витягу з інформаційних систем органів ДФС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 22.07.2020 року за позивачкою обліковується податковий борг в ГУ ДПС у Донецькій області по коду 18010900 з орендної плати з фізичних осіб (місцевий бюджет) в розмірі 63602,56 грн., який виник на підставі поданої позивачем податкової декларації з орендної плати № від 20.01.2014р..

Позивачкою 03.06.2020р. направлено до відповідача заяву про здійснення перерахунку податкового боргу, в якій просив здійснити перерахунок податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб та відобразити в інтегрованій картці платника податків зміни щодо зменшення боргу із орендної плати за землю з фізичних осіб на суму 63602 грн. 56 коп..

Відповідач листом від 26.06.2020р. за №54103/10/05-99-54-10 повідомив, що позивачкою подано самостійно податкову декларацію з орендної плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), № від 20.01.2014р. на суму 109032,96 грн.. Щомісячно відповідно з наданої декларації за 2014 рік нараховувалася орендна плата за землю у сумі 9086,08 грн.. Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового Кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПКУ) платник самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник має право подати уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) протягом 1095 днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Уточнюючий розрахунок до вищезазначеної податкової декларації платником не надано до Калінінського району м. Донецьк. На поточний час питання надання уточнюючих декларацій з плати за землю за земельні ділянки, на які поширюється дія підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, за періоди, щодо яких минув термін позовної давності, не врегульовано. Враховуючи вищевикладене, ГУ ДПС на поточний час не має законодавчих підстав для перерахунку податкового боргу зі сплати земельного податку з фізичних осіб за земельні ділянки розташовані у м. Донецьк.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.

На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до якого включено, зокрема, м. Донецьк.

Статтею 6 Закону№1669 (в редакції, чинної до 08.06.2016р.) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Таким чином, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, в силу норм ст..6 Закону№1669 (чинної до 08.06.2016р.) були звільнені безпосередньо від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

З 08.06.2016р. статтею 6 Закону№1669 (з урахуванням змін, внесених Законом № 1365-VIII від 17.05.2016) передбачено звільнення суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, а саме - перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджені Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1276-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Місто Донецьк також міститься в переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Пунктом 38.7 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України також передбачено , що не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС), плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що в силу вказаних вище законів, позивач починаючи з 14.04.2014р. був звільнений від сплати податку з орендної плати з фізичних осіб, оскільки земельна ділянка, розташована на непідконтрольній території, у зв`язку з чим заборгованість по вказаному виду податку у нього відсутня.

Згідно пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 38.2 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України також передбачено, що на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС) для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України: 1)зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань; 2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87 - 101 цього Кодексу. Відлік строку давності, визначений статтею 102 цього Кодексу, зупиняється на період, протягом якого до платників податків, зазначених у цьому підпункті, не застосовувалися заходи стягнення, передбачені статтями 59, 60, 87 - 101 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи позивачем у 2020 році надано до податкового органу уточнююча податкова декларація по податку з орендної плати з фізичних осіб, в яких нараховано до зменшення податкові зобов`язання за 2014 рік. Вказана уточнююча податкова декларація була прийнята податковим органом 19.05.2020 року, що підтверджується відповідною квитанцією №2.

Однак відповідачем не було внесено відповідних відомостей до інтегрованої картки позивача, тобто прийняття уточнюючої податкової декларації не призвело до анулювання заборгованості позивача з орендної плати з фізичних осіб.

Відповідно до пункту 74.1 статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 р. №422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) (далі - Порядок №422).

Згідно п. 2 розділу І Порядку №422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами, а оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.

Пунктом 3 розділу І Порядку №422 встановлено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи (п.4 розділу І Порядку №422).

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 19.02.2019р. у справі №825/999/17, від 26.02.2019р. у справі №805/4374/15-а, а подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.03.2020р. у справі №826/9288/18.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача відкоригувати облікові показники інтегрованої картки за платежем 1810900 «Орендна плата з фізичних осіб», що сплачується позивачем за користування земельною ділянкою розташованої в місті Донецьку, шляхом внесення до неї змін - зменшення податкового зобов`язання з податку на землю за 2 півріччя 2014 року в розмірі 63602,56 грн..

Доводи відповідача про те, що вимоги позивача є передчасними, оскільки позивачем не оскаржувались дії щодо не прийняття та не опрацювання уточнюючої декларації з плати за землю за 2104 рік, колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на наявність в матеріалах справи квитанцією № 2 згідно якої уточнююча декларація за 2014 рік прийнята податковим органом 19.05.2020 року.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини 7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами частини 9 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснених судових витрат на правничу допомогу адвоката позивачем долучено: договір про надання правової допомоги від 05.01.2018 року, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Курчин і партнери», додаткова угода № 2 від 19.10.2020 року до договору про надання правової допомоги від 05.01.2018 року, яка передбачає, зокрема, підготовку позовної заяви про зобов`язання відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника, детальний опис наданих послуг від 19.10.2020 року, акт прийняття-передачі виконаних послуг, наданих АО «Курчин і партнери», ордер про надання позивачу правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 серії АН № 1022606 від 19.10.2020 року, квитанція № 0.0..1 від 19.10.2020 року про оплату цих послуг на суму 5000 грн.

За п. 1, 2 додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги від 05.01.2018 року, сторони погодили наступний обсяг послуг з правової допомоги, вартість яких визначена у п. 2 цієї Угоди: аналіз наданих документів; попередня правова консультація з клієнтом; пошук та аналіз судової практики; підготовка позовної заяви про зобов`язання відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника.

Сторони дійшли згоди стосовно розміру оплати послуг з правової допомоги Виконавця: вартість послуг за Договором складає 5 000 (п`ять тисяч) гривень без ПДВ.

Як вбачається з детального опису наданих послуг та акту прийняття-передачі послуг, сторони підтверджують повне виконання умов договору, а саме: аналіз наданих клієнтом документів - 500 грн.,

попередня правова консультація з клієнтом - 500 грн., аналіз судової практики - 1000 грн., підготовка позовної заяви про зобов`язання відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника - 3000 грн.. Загальна вартість наданої правової допомоги склала 5000 грн..

Суд зазначає, що надані послуги, визначені у акті прийняття послуг, відповідають послугам, надання яких передбачено у додатковій угоді № 2 від 19.10.2020 року до договору про надання правової допомоги від 05.01.2018 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Курчин і Партнери». Адвокат Михайлик С.І. здійснює свою професійну діяльність у складі АО «Курчин і Партнери».

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції, враховуючи обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 139 КАС України, правомірно стягнуто на користь позивача 5000,00 грн.. понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційні скарги і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного від 21 грудня 2020 року у справі №200/9925/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного від 21 грудня 2020 року у справі №200/9925/20-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 30 березня 2021 року.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 01 квітня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 30 березня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко