Справа № 640/5628/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Київ № 640/5628/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особи: Приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича ОСОБА_2 , ОСОБА_3
провизнання протиправним та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича про визнання протиправним та скасування постанов приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича: визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича від 18.11.2019 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 1700 гривень, винесену в межах виконавчого провадження, визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича від 20.12.2019 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 3400 гривень, винесену в межах виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2020 залишено позовну заяву без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2020 повернуто позовну заяву.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2020 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2020 та передано адміністративну справу для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2020 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2021 відкрито позовне провадження у справі.

30.03.2021 суд на підставі ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Апеляційного суду м. Києва у справі № 761/28609/15, залишеною без змін постановою Верховного Суду на боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 покладено солідарний обов`язок повернути ОСОБА_3 автомобіль марки ГАЗ 330214, державний номер НОМЕР_1 . Вимогу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів, зокрема вартості рухомого майна виконавчий лист № 761/28609/15 не містить. Відтак, вимога про сплату грошових коштів за виконавчим листом № 761/28609/15 є безпідставною. У той же час, позивач повідомляв приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича про неможливість виконання судового рішення в частині повернення майна - транспортного засобу ГАЗ 330214, державний номер НОМЕР_1 , оскільки позивачу невідоме місцезнаходження зазначеного транспортного засобу, що згідно вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» повинно слугувати підставою для повернення виконавчого листа стягувачу, у зв`язку з чим, накладення штрафу на позивача є протиправним.

У відзиві на позовну заяву позивач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що виконавчі дії вчинялися на виконання виконавчого листа по справі №761/28609/15-ц від 15.12.2017, виданого на виконання постанови Апеляційного суду м. Києва у справі № 761/28609/15 від 08.11.2017. У зв`язку з тим, що позивач у добровільному порядку не виконав постанову державного виконавця та не надав у 10-денний строк доказів виконання судового рішення, постановою від 18.11.2019 на позивача накладено штраф у розмірі 1700 , 00 грн. Так, 25.11.2019 приватним виконавцем направлено на адресу боржника виклик, в якому зобов`язано останнього надати докази щодо повернення транспортного засобу стягувачу та повідомити про заходи, що вживаються на виконання судового рішення. Так, дана вимога була проігнорована боржником, у зв`язку з чим на останнього накладено штраф на користь держави у сумі 3400 ,00 грн. 20.12.2020 відповідачем повторно винесено вимогу державного виконавця про надання інформації щодо виконання судового рішення та повернення транспортного засобу стягувачу, 24.12.2020 боржником були подані пояснення про неможливість повернення транспортного засобу у зв`язку із його відсутністю у ОСОБА_1 , однак доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було, у зв`язку з чим, виконавець звернувся до Шевченківського УП ГУ Національної поліції в м. Києві з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, підстав для повернення виконавчого листа стягувачу у відповідача не було, винесені постанови є правомірними, виданими в межах та на підставі Закону України « Про виконавче провадження».

Оцінивши подані сторонами документи і матеріали, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Постановою Апеляційного суду м. Києва, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 23.10.2019, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2017 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про витребування автомобіля - скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовну вимогу ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування автомобіля - задоволено, витребувано у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належний на праві власності ОСОБА_3 автомобіль марки ГАЗ 330214 держ. номер НОМЕР_1 .

На виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2019 по справі №761/28609/15-ц, Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист від 15.12.2017.

17.10.2019 ОСОБА_3 звернувся до приватного виконавця Телявського А.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по справі №761/28609/15-ц.

17.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60343677 та зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів.

18.11.2020 у зв`язку із невиконанням постанови від 17.10.2019, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про накладення штрафу у сумі 1700, 00 грн.

25.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено виклик приватного виконавця, яким зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися до виконавця 04.12.2019 щодо виконання рішення суду або надання документів, підтверджуючих виконання рішення.

20.12.2019 у зв`язку із повторним невиконанням вимог приватного виконавця щодо виконання судового рішення, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про накладення штрафу у сумі 3400, 00 грн.

Вважаючи вищевказані постанови протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статтею 63 Закону № 1404-VIII , згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першої статті 75 Закону № 1404-VIII закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ст. 60 Закону № 1404-VIII під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу. У разі письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про їх передачу стягувачу, виконавець повертає зазначені предмети боржникові, про що складає акт, і виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому внесений стягувачем авансовий внесок поверненню не підлягає.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі (п.6 ч.1 ст.37 Закону).

Виконання рішень немайнового характеру регулюється Порядком звернення стягнення на майно боржника регулюється положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень 02.04.2012 N 512/5.

Виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

Позивач стверджує про відсутність у нього майна, визначеного виконавчим документом, однак, доказів, які б підтверджували вищевказані обставини суду надано не було.

У той же час, як встановлено постановою Верховного Суду від 23.10.2019 по справі №761/28609/15-ц., згідно акту прийому-передачі ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належний йому на праві власності автомобіль, автомобіль власнику не повернуто.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За наведених обставин, з дня набрання законної сили постанови Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2019 по справі №761/28609/15-ц у позивача виник обов`язок щодо повернення автомобіля власнику. У той же час, суд звертає увагу позивача, що неможливість врегулювати договірні відносини між позивачем та ОСОБА_2 , як стороною за договором оренди транспортного засобу належного ОСОБА_3 не повинні мати своїм негативним наслідком невиконання судового рішення., яке набрало законної сили.

Оскільки, з дня набрання судовим рішенням в цивільній справі №№761/28609/15-ц законної сили позивачем не було виконано судове рішення, то приватним виконавцем правомірно застосовано до останнього штрафні санкції, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності до п. 1,3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур