Справа № 260/690/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/690/20 пров. № А/857/405/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Гуляка В.В.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №260/690/20 (суддя Скраль Т.В., час ухвалення 16 год. 24 хв., м. Ужгород, повне судове рішення складено 23 листопада 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області відділу у Воловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Воловецька селищна рада, про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відділу у Воловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якій просив: а) заборонити Головному управлінні Держгеокадастру у Закарпатській області, відділу в Воловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області вживати будь-яких дій щодо внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, смт. Воловець, квартал 009 зона 01 до вирішення даного спору по суті в суді;

б) визнати неправомірними дії та скасувати рішення відділу в Воловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № РВ -020 від 31.01.2020 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

в) зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відділ у Воловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та внести відомості до Державного земельного кадастру згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до поданих документів розробником проекту землеустрою ДП Закарпатським науково дослідним та проектним інститутом землеустрою;

г) зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відділ в Воловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області подати звіт про виконання.

Рішенням від 11 листопада 2020 року Закарпатський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Визнав неправомірними дії та скасував рішення відділу у Воловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № РВ -020 від 31.01.2020 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області - відділ у Воловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до поданих документів розробником проекту землеустрою із врахуванням висновків суду.

У решті вимог адміністративного позову - відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що при прийнятті рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 31.01.2020 відповідач діяв виключно в межах законодавства. Так, відповідно до ч.6 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, невідповідність поданих документів вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають серед іншого копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності), а також рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом).

Натомість позивач наведених документів не надав. Більше того, на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 31.01.2020 існувало рішення 29 сесії 7 скликання Воловецької селищної ради від 13.12.2018 №909, яким ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, апелянт вказує на невідповідність поданих позивачем документів і ст. 186-1 Земельного кодексу України, оскільки висновком відділу Містобудування, архітектури та цивільного захисту Воловецької районної державної адміністрації від 30.12.2019 №304/07-27 відмовлено у погодженні поданого проекту землеустрою, однак суд при прийнятті рішення у справі не взяв до уваги вказаний доказ.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до голови смт. Воловець ОСОБА_3 із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства, загальною площею орієнтовно 2 га, яка розташована у смт. Воловець згідно доданих графічних матеріалів, з подальшою передачею у власність (а.с. 46).

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 та ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою уклали договір на виконання робіт №310/18. Відповідно до п.1.1 Договору виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства проектно вишукувальні роботи з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2,000 га, для особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 , (а.с. 53-55).

13 листопада 2018 року позивач звернувся до голови смт. Воловець ОСОБА_3 із листом, в якому повідомив, що 13 листопада 2018 року ним укладено договір № 310/18 щодо виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2,000 га, для особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 , яка зазначається в графічних матеріалах доданих в заяві клопотання від 12 жовтня 2018 року № 420, (а.с. 48).

13 грудня 2018 року рішенням Воловецької селищної ради № 909 Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі регламенту роботи Воловецької селищної ради розділу 8 пункту 8, (а.с. 117).

На підставі договору на виконання робіт № 310/18 від 13 листопада 2018 року, ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 землі для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 18-61).

31 січня 2020 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Воловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 21.01.2020 р. (реєстраційним номер ЗВ-020) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру рішенням №РВ-020 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Підставами для прийняття даного рішення були наступні підстави:

- електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа;

- невідповідність поданих документів законодавству, а саме: XSD схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Невідповідність поданих документів вимогам законодавства (ст. 50 Закону України Про землеустрій та ст. 186-1 ЗК України), а саме відсутня інформація про погодження чи непогодження до документів;

- подання заявником документів не в повному обсязі, а саме - відсутні такі документи: рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, (а.с. 62).

Відповідно до протоколу № ПП-020 про проведення перевірки електронного документа електронний документ не відповідає установленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа та даним документації із землеустрою або оцінки земель (а.с 63).

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішенням, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно, про що письмово повідомляє орган місцевого самоврядування. Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Крім того, представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення № РВ -020 від 31 січня 2020 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру чи дії відповідача є правомірними, а натомість вказують на те, що таке прийняте відповідачем необґрунтовано, що дає підстави для визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

За змістом ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, регулюються Законом України «Про державний земельний кадастр» №3613 від 07.07.2011 (далі - Закон №3613) та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 (далі - Порядок №1051).

Згідно зі статтею 1 Закону № 3613-VI Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 статті 5 Закону № 3613-VI ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом, зокрема, внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру. Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 4 статті 9 Закону № 3613-VI передбачено, що державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

За приписами частини першої та другої статті 24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частинами четвертою та п`ятою статті 24 цього Закону передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (ч. 6 ст. 24 Закону № 3613-VI).

Відповідно до п. 74-1 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, у разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам законодавства, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає відомості, що виявлені у поданих документах та свідчать про їх невідповідність вимогам законодавства з посиланням на нормативно-правовий акт та його положення, з якими виявлено невідповідність поданих документів.

В оскаржуваному рішенні відповідач зазначив про невідповідність поданих документів вимогам законодавства з посиланням на ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та ст. 186-1 Земельного кодексу України та деталізуючи таку невідповідність вказав на відсутність інформації про погодження чи непогодження документів, а також відсутність такого документа як рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Так, відповідно ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які складаються для формування нових земельних ділянок, включають, зокрема, копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом).

Аналогічно, пунктом 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМ України від 17.10.2012 №1051, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що законодавцем визначено порядок ведення Державного земельного кадастру і чіткий порядок державної реєстрації земельної ділянки, та визначено умови внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, при цьому вимоги щодо таких умов є імперативною нормою та розширеному тлумаченню не підлягають.

Судами встановлено, що однією з підстав для прийняття відповідачем рішення №РВ-020 від 31.01.2020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру послужила передусім відсутність рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, який є підставою для формування земельної ділянки, державної реєстрації земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечувалося, що на час прийняття такого рішення (31.01.2019) існувало чинне рішення 29 сесії 7 скликання Воловецької селищної ради від 13.12.2018 №909, яким ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за адресою: АДРЕСА_1 .

А тому, з врахуванням наведених обставин та вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає правомірним рішення відповідача №РВ-020 від 31.01.2020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки позивач не надав усіх необхідних документів, передбачених чинним законодавством для реєстрації земельної ділянки.

Колегія суддів відхиляє покликання суду першої інстанції на необхідність застосування у спірних правовідносинах принципу «мовчазної згоди», оскільки застосування такого передбачено на стадії отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Так, відповідно до абз. третього частини сьомої статті 118 ЗК України особі, зацікавленій в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, надається право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в разі ненадання у встановлений строк такого дозволу або мотивованої відмови у його наданні відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування.

Натомість, державний реєстратор, який є посадовою особою органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно до ст. 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до наведених вище положень законодавства, що передбачає чіткий порядок державної реєстрації земельної ділянки наявність рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є обов`язковим.

А тому у державного реєстратора були відсутні правові підставі прийняти будь-яке інше правомірне рішення, ніж оскаржуване, а саме про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв у відповідності до приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти та приймати рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій та рішень відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, порушив норми матеріального права, неповно дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 317, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області задовольнити повністю.

Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №260/690/20 та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 26.03.2021.