Справа № 620/427/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/427/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) 24.12.2020 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), у якому просить визнати протиправними та скасувати накази відповідача:

- від 02.09.2020 №334 в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді ''суворої догани'';

- від 15.09.2020 №344 в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді ''зауваження'';

- від 30.11.2020 №405 в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді ''суворої догани'';

- від 30.11.2020 №407 в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді ''суворої догани'', притягнення його до повної матеріальної відповідальності в розмірі 100,06 грн. та позбавлення премії за листопад 2020 року - повністю;

Свої вимоги мотивує тим, що під час проведення службового розслідування, за наслідком якого до нього застосовано дисциплінарне стягнення наказом від 02.09.2020 №334, відповідачем було не в повній мірі з`ясовано обставини, за яких він користувався мобільним телефоном. Так, позивач зазначає, що пристрій був ним використаний для звернення за психологічною допомогою на Гарячу лінію Об`єднаних Сил.

Щодо наказу від 15.09.2020 №44 позивач зазначив, що він є протиправним, оскільки винесений в період його перебування у щорічній відпустці.

Щодо наказів від 30.11.2020 №405 та від 30.11.2020 №407 зазначив, що вони винесені за наслідками службових розслідувань, які проведені підлеглою особою (у першому випадку) та особою, яка є нижчою за військовим званням (у другому випадку) ніж позивач. Додатково зазначив, що Закон України від 03.10.2019 №160-ІХ не містить такої підстави для притягнення до матеріальної відповідальності як «за перевтрати державних коштів на харчування особового складу», як вказано у пункті 4 оскаржуваного наказу від 30.11.2020 №407.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що матеріали всіх службових розслідувань не містять ні аркушу резолюції, ні висновку за результатами службових розслідувань, на яких командиром в/ч НОМЕР_1 вказано вид дисциплінарного стягнення, яке він пропонує накласти на нього.

Ухвалою судді від 29.01.2021 поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому в/ч НОМЕР_1 позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні та зазначила, що всі спірні накази винесені командуванням з урахуванням вимог чинного законодавства, враховуючи ту обставину, що матеріалами службових розслідувань встановлено неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків. Разом з тим, вказаний відзив не містить доказів його надсилання іншим учасникам справи, у зв`язку із чим, в силу процесуальних вимог Кодексу адміністративного судочинства України, не може бути прийнятий судом до уваги.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, враховуючи таке.

ОСОБА_1 з 17.03.2020 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді начальника польового вузла зв`язку частини, що підтверджується копією наказу від 17.03.2020 №57 (а.с. 19).

Відповідно до записів у службовій картці позивача, під час проходження військової служби до ОСОБА_1 відповідачем застосовано стягнення, а саме наказами: від 02.09.2020 №334 (''сувора догана''), від 15.09.2020 №344 (''зауваження''), від 30.11.2020 №405 (''сувора догана'') та від 30.11.2020 №407 (''сувора догана'') (а.с. 22-26, 39-40, 53-56, 87-90).

Вказані накази доведені позивачу до відома 24.12.2020, що підтверджується відповідними записами.

Вважаючи вищевказані накази протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Щодо наказу від 02.09.2020 №334, суд зазначає таке.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі, якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Згідно із пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування (пункт 1 Розділу VІ Порядку).

Відповідно до матеріалів справи, 20.08.2020 від тво командира-начальника служби охорони державної таємниці в/ч НОМЕР_1 на ім`я командира частини надійшов рапорт, у якому повідомлено, що ним, в присутності заступника командира дивізіону артилерійської розвідки з МПЗ ОСОБА_2 , старшими польового вузла зв`язку прапорщика ОСОБА_3 та водія-електрика молодшого спеціаліста служби охорони державної таємниці старшого сержанта ОСОБА_4 , було зафіксоване неодноразове порушення начальником польового вузла зв`язку майором ОСОБА_1 вимог пункту 4.1 наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.07.2020 №74, розпорядження начальника штабу-першого заступника командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 08.08.2020 №2293дск та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 18.08.2020 №213а про порушення користування засобами мобільного зв`язку особовим складом, що залучений до виконанням спеціальних завдань щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (а.с. 37).

На підставі вказаного рапорту наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 27.08.2020 №672 призначено службове розслідування з метою встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню ОСОБА_1 випадку. Проведення службового розслідування доручено підполковнику ОСОБА_5 (а.с. 36).

За наслідками службового розслідування складено акт від 02.09.2020 №139, затверджений тво командира в/ч НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 (а.с. 28-29), у якому зазначено, що під час проведення шикування особового складу в/ч НОМЕР_1 близько 15:30 год. 20.08.2020 у районі виконання бойових завдань, начальник польового вузла зв`язку частини ОСОБА_1 , незважаючи на зауваження тво командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 , використовував для ведення переговорів особистий засіб стільникового зв`язку, що є порушенням вимог статей 11, 16 Статуту, статей 1-4 Закону «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», пункту 4.1 наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.07.2020 №74.

Вказані вище обставини підтверджені безпосередніми свідками події у наданих в ході службового розслідування поясненнях (а.с. 31-34).

Враховуючи наведене, пунктом 2 акту службового розслідування запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності.

Як у наданих під час службового розслідування поясненнях, так і в позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує факт використання ним мобільного телефону під час перебування в зоні ООС (а.с. 30). Однак позивач зазначив, що стільниковий засіб використаний ним для дзвінку в CALL-Центр ЗСУ з метою отримання психологічної допомоги та оскарження дій командування в/ч НОМЕР_1 , у зв`язку з його образою і приниженням у непристойній формі честі та гідності в присутності нижчих за військовим званням та підлеглих позивача.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам позивача, суд враховує таке.

Законом України від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут), статтями 1-4 якого установлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності (стаття 6 Дисциплінарного статуту).

Разом з тим, наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.07.2020 №74 затверджено Інструкцію зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами (далі Інструкція) (а.с. 110), пунктом 1.2 якої установлено, що її вимоги є обов`язковими для виконання військовослужбовцями та працівниками Збройних Сил України, які перебувають на території органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установи та організацій Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції, за порушення її вимог військовослужбовці та працівники Збройних Сил України несуть персональну відповідальність.

Згідно із пунктом 4.1 Інструкції, у районах виконання бойових (спеціальних) завдань та й районах відновлення боєздатності особистими ЗСЗ та необлікованими ІЕЗ забороняється.

Пунктом 4.2 Інструкції передбачено випадки, коли військовослужбовці мають право скористатись ЗСЗ, а саме: у випадках, коли це необхідно для виконання бойових (спеціальних) завдань та/або збереження життя та здоров`я особового складу керівникам (командирам, начальникам) від командира роти (йому рівних) та вище дозволяється змінювати порядок користування ЗСЗ, визначений цією Інструкцією.

Наведений перелік випадків є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд звертає увагу, що застосування таких обмежень пов`язане із посилення контролю за витоком інформації, зокрема з районів проведення ООС, протидією технічним розвідкам, забезпеченню належного рівня захищеності інформації, що циркулює в мережах систем зв`язку силових структур та правоохоронних органів держави.

Із вимогами вказаної Інструкції ОСОБА_1 як начальник польового вузла зв`язку був ознайомлений, як і з наслідками, які мали місце у випадку не дотримання її положень (а.с. 25).

Не зважаючи на наведене, ОСОБА_1 використовував засіб стільникового зв`язку під час перебування в районі бойових завдань (в зоні ООС), що не заперечується ним самим та підтверджено матеріалами службового розслідування, чим допустив порушення не лише вимог Інструкції, а й Дисциплінарного статуту, проігнорувавши усний наказ тво командира в/ч НОМЕР_1 щодо припинення розмови по телефону.

Посилання позивача на ту обставину, що він використав ЗСЗ для дзвінку в CALL-Центр ЗСУ з метою отримання психологічної допомоги та оскарження образливих дій командування в/ч НОМЕР_1 , суд вважає необґрунтованими, оскільки наведене не спростовує наявності факту порушення ОСОБА_1 вищевказаних нормативно-правових актів та наведене не є виключенням з правил, встановленим пунктом 4.2 Інструкції.

Крім того, суд звертає увагу, що долучені позивачем до матеріалів справи скрин-копії із номером телефону CALL-Центру НОМЕР_2 не підтверджують дзвінок ОСОБА_1 до вказаного Центру саме під час події, яка була предметом перевірки, оскільки скрин екрану телефону не містить ні дати дзвінка, ні часу, коли його зроблено, ні тривалості. Також із нього взагалі не можливо встановити належність телефону саме позивачу (а.с. 38).

Згідно із статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені, зокрема, такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана.

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, суд зазначає, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є дискреційними повноважень суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №816/70/16.

Враховуючи наведене, суд погоджується із тим, що під час службового розслідування було встановлено та підтверджено порушення ОСОБА_1 військової дисципліни, наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.07.2020 №74, у зв`язку із чим його обґрунтовано та в межах наданих повноважень наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 02.09.2020 №334 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «сувора догана».

Щодо наказу від 15.09.2020 №344, суд зазначає таке.

02.09.2020 від начальника служби пожежної безпеки в/ч НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_7 на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт (а.с. 46), у якому повідомлено, що під час перевірки стану пожежної безпеки ПВЗ було виявлено наступні недоліки:

1. Бокси: пожежний щит неукомплектований згідно наказу Міністерства оборони України від 24.06.2020№224 «Про внесення змін до положення про пожежну безпеку в Міністерстві оборони України і Збройних Силах України»; стенд пожежної безпеки відсутній; допускається зберігання майна в кунгах; в повному обсязі кунги не представлені для перевірки; не дотримуються відстані між автомобілями згідно наказу Міністерства оборони України від 02.04.2019 №143 «Про затвердження Правил забезпечення пожежної безпеки в системі Міністерства оборони України».

2. Приміщення для зберігання майна ПВЗ на території парку: допускається зберігання легкозаймистих речовин; захаращені проходи майном.

З метою встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню випадку. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 04.09.2020 №693 майору ОСОБА_8 доручено провести службове розслідування (а.с. 45).

За наслідками службового розслідування складено акт від 15.09.2020, затверджений тво командира в/ч НОМЕР_1 (а.с. 41-44), у якому підтверджено факт неналежного виконання позивачем вимог пожежної безпеки та зазначено, що вказані вище неправомірні дії призвели до дисциплінарного проступку ОСОБА_1 та порушення ним статті 11 Статуту, статей 1-4 Дисциплінарного статуту, у зв`язку з чим особою, яка проводила службове розслідування запропоновано оголосити позивачу дисциплінарне стягнення «зауваження».

Під час службового розслідування у ОСОБА_1 та його підлеглих було відібрано пояснення, у яких вони повідомили, що виявлені недоліки були ними усунуті за виключенням виготовлення стенду пожежної безпеки та поновлення воротних знаків (у зв`язку з відсутністю матеріальних засобів для їх виготовлення). Заявки на отримання таких засобів вищевказаними посадовими особами відповідно до облікових даних не робилися (а.с. 47-50).

Відповідно до функціональних обов`язків начальника польового вузла зв`язку в/ч НОМЕР_1 в мирний та воєнний час, затверджених тво командира в/ч НОМЕР_1 , начальник польового вузла зобов`язаний: підтримувати особовий склад вузла, озброєння, бойову та іншу техніку у бойовій готовності; стежити за утриманням і правильною експлуатацією будинків приміщень, відведених для польового вузла зв`язку, за чистотою території, закріпленої за вузлом, у тому числі ділянки території парку, а також проведенням заходів пожежної безпеки; керувати господарством польового вузла зв`язку (а.с. 21).

У наданих під час службового розслідування поясненнях ОСОБА_1 не заперечував факт наявності, станом на момент проведення перевірки, порушень вимог пожежної безпеки у польовому відділі зв`язку, начальником якого він є.

Разом з тим, в поданому позові, з посиланням на статтю 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_1 зазначив, що наказ від 15.09.2020 №344, яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення є незаконним, оскільки винесений в період його перебування у відпустці, на підтвердження чого надано відпускний квиток від 11.09.2020 №117 (а.с. 52).

Однак, з такою позицією позивача суд не погоджується, враховуючи таке.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Тобто, вказаними вище вимогами Дисциплінарного статуту не встановлено обмеження щодо можливості притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності, у тому числі, під час перебування їх у відпустці.

За наведених обставин, суд вважає, що наказ в/ч НОМЕР_1 від 15.09.2020 №344 винесений відповідачем обґрунтовано та відповідно до наданих командиру повноважень, оскільки ОСОБА_1 як начальником ПВЗ було допущено порушення вимог керівних нормативно-правових актів.

Щодо наказу від 30.11.2020 №405, судом встановлено таке.

Відповідно до матеріалів справи, 12.09.2020 від чергового частини в/ч НОМЕР_1 на ім`я командира частини надійшов рапорт, у якому повідомлено, що 12.09.2020 помічником чергового частини прапорщиком ОСОБА_9 під час приймання чергування було виявлено відсутність тепловізора Pulsar QUANTUM XQ38, інвентарний номер 783025130, що знаходився в кімнаті для відпочинку (а.с. 65 зворот).

У зв`язку з наведеним, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 16.09.2020 №718 інженеру роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку старшому лейтенанту ОСОБА_10 доручено провести службове розслідування (а.с. 64).

За результатом службового розслідування складено акт, затверджений тво командира в/ч НОМЕР_1 (а.с. 59-63), у якому зазначено, що тепловізор Pulsar QUANTUM XQ38, інвентарний номер 783025130, 2016 р.в., передано із служби ракетно-артилерійського озброєння в/ч НОМЕР_1 до польового вузла зв`язку в/ч НОМЕР_1 . Актом від 27.06.2018 вказаний тепловізор закладено до приміщення чергового в/ч НОМЕР_1 (а.с. 74-75, 84).

Згідно із наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.09.2020 №255-НР (з урахуванням змін, внесених наказом від 10.09.2020 №255-НР), ОСОБА_1 11.09.2020 заступив в добовий наряд черговим частини, а лейтенант ОСОБА_11 помічником чергового частини. Відповідно до Книги прийняття та здавання чергування помічника чергової частини НОМЕР_1 інв. №994, станом на момент прийняття чергування вказаними військовослужбовцями, майно та документація в/ч НОМЕР_1 була в наявності (а.с. 67, 76-79).

12.09.2020 під час прийняття чергування помічника чергового в/ч НОМЕР_1 прапорщик ОСОБА_9 виявив відсутність тепловізора Pulsar QUANTUM XQ38, інвентарний номер 783025130, у зв`язку із чим начальником оркестру військовим диригентом в/ч НОМЕР_1 на ім`я командира подано відповідний рапорт (а.с. 65-66).

У наданих поясненнях ОСОБА_1 підтвердив, що заступаючи 11.09.2020 черговим частини недоліків у опису майна ним виявлено не було. За час несення служби у добовому наряді сторонніх осіб не було. Разом з тим, 12.09.2020 під час здачі чергування було виявлено відсутність тепловізора, що знаходився в кімнаті відпочинку. Перевірка приміщень чергової частини результатів не дала. Місцезнаходження тепловізора невідоме.

Лейтенант ОСОБА_11 надав аналогічні пояснення.

Відповідно до статті 17 Статуту на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 295 Статуту установлено, що черговий частини призначається з числа офіцерів управлінь військової частини та батальйонів, а також командирів рот та з тих, хто прирівнюється до них. Він відповідає за своєчасне оповіщення підрозділів та управління військової частини про приведення військової частини в бойову готовність (переведення на функціонування в умовах особливого періоду), за підтримання внутрішнього порядку у військовій частині і несення служби добовим нарядом, а також за зберігання пістолетів та патронів до них військовослужбовців офіцерського, сержантського (старшинського) складу військової частини.

Відповідно до Інструкції черговому в/ч НОМЕР_1 , затвердженої командиром в/ч НОМЕР_1 , черговий військової частини відповідає, зокрема, за несення служби добовим нарядом, зберігання пістолетів та боєприпасів офіцерів (визначення посадових осіб) військової частини тощо (а.с. 70-73).

Таким чином, у зв`язку із неналежним контролем 11.09.2020 ОСОБА_1 за добовим нарядом було втрачено військове майно, тепловізор Pulsar QUANTUM XQ38, інвентарний номер 783025130. Враховуючи наведене, та порушення позивачем вимог Статуту, Дисциплінарного статуту, ОСОБА_1 рекомендовано притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголосити йому «сувору догану».

Вказаний вид дисциплінарної відповідальності реалізований наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 30.11.2020 №405.

Позивач у поданому позові не заперечує виявлені під час службового розслідування обставини, однак зазначає, що воно проведе підлеглим щодо нього військовослужбовцем, тому вказаний наказ має бути скасований.

Однак, з такою позицією ОСОБА_1 суд не погоджується, враховуючи таке.

Пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

У статті 8 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі Закон №160-ІХ) зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

Відповідно до пункту 11 Розділу ІІІ Порядку до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

Відповідно до статей 29-31 Статуту за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно із статтею 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Суд зазначає, що службове розслідування по факту втрати тепловізора Pulsar QUANTUM XQ38, інвентарний номер 783025130, проводилось військовослужбовцем інженерної роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку в/ч НОМЕР_1 . Безпосереднім керівником для вказаного військовослужбовця є командир роти зв`язку командного пункту польового зв`язку в/ч НОМЕР_1 .

За наведених обставин, ОСОБА_1 не є безпосереднім керівником військовослужбовця, який проводив службове розслідування, а останній, відповідно, не є підлеглим позивача, тому командуванням в/ч НОМЕР_1 дотримано вимоги Порядку.

Щодо наказу від 30.11.2020 №407, суд зазначає таке.

27.10.2020 від начальника стройової частини відділення персоналу штабу в/ч НОМЕР_1 на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт про те, що старший лейтенант ОСОБА_12 , командир роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку та старший солдат ОСОБА_13 , старший оператор апаратної взводу зв`язку роти зв`язку (ТПУ) польового вузла зв`язку, перебувають на домашньому лікуванні (звільненні від службових обов`язків в зв`язку із хворобою), але ні від начальника польового вузла зв`язку, ні від начальника медичної служби рапортів на звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою до стройової частини відділення персоналу штабу не надходило, в зв`язку з чим вказані військовослужбовці були обліковані як такі, що перебувають в строю, внаслідок чого було здійснено перевитрату дободач починаючи з 23.10.2020 (а.с. 94 зворот).

У зв`язку з наведеним, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.11.2020 №841 молодшому лейтенанту ОСОБА_14 доручено проведення службового розслідування з метою встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню випадку (а.с. 93).

За наслідками службового розслідування складено акт, затверджений тво командира в/ч НОМЕР_1 (а.с. 91-92), у якому зазначено що у період з 23.10.2020 по 09.11.2020 старший солдат ОСОБА_15 перебувала у звільненні від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою. Однак, через відсутність рапорту ОСОБА_1 , командира польового вузла зв`язку частини, з котлового забезпечення обідами вказаний військовослужбовець була знята лише 28.10.2020, що призвело до перевитрат дободач та заподіяння державі збитків на суму 100,06 грн.

У наданих поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що ним не було написано рапорт так як він не мав офіційно підтверджених документів про факт хвороби. Про вказані обставини він усно повідомив полковника ОСОБА_16 . Також ОСОБА_1 повідомлено, що рапорт за вказаним фактом написано начальником медичної служби, здійснена доповідь черговим частини на вищестояче командування на підставі вказаного рапорту начальника медичної служби.

Відповідно до статті 112 Статуту командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком; один раз на місяць звіряти дані ротного (корабельного) обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини.

Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу Збройних Сил України (далі Інструкція), якою передбачено, що облік особового складу повинен відповідати таким основним вимогам: вестися постійно в будь-яких умовах діяльності військ (сил) (далі - війська) у порядку, визначеному цією Інструкцією; своєчасно, достовірно, правильно відображати штатну, спискову і наявну чисельність особового складу, а також кількісні і якісні зміни, що відбуваються, як в цілому щодо особового складу, так і персонально стосовно кожного військовослужбовця і працівника.

Організація і стан обліку особового складу покладаються: у підрозділах - на командирів підрозділів. Зазначені вище посадові особи зобов`язані: здійснювати контроль за станом обліку особового складу в підпорядкованих підрозділах, на кораблях, у військових навчальних закладах, військових частинах, з`єднаннях і органах військового управління і періодично особисто перевіряти укомплектованість військ; контролювати правильне відображення чисельності особового складу в облікових документах і своєчасне надання донесень про склад і чисельність військ (пункт 1.6 Розділу І Інструкції).

Командир роти (батареї) стосовно обліку особового складу зобов`язаний: знати весь особовий склад роти (батареї), вести його облік в обсязі вимог, передбачених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України і цією Інструкцією; щодня доповідати начальнику штабу батальйону (дивізіону, ескадрильї, полку) відомості про наявність особового складу (пункт 1.2 Розділу ІІ Інструкції).

Таким чином, позивач, як прямий начальник старшого солдата ОСОБА_15 , знаючи про її перебування на самоізоляції, мав подати на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 рапорт про її відсутність на службі з 23.11.2020. У зв`язку з неналежним виконанням позивачем посадових обов`язків, вказані обставини були виявлені лише 27.10.2020, після перевірки начальником стройової частини відділення персоналу штабу в/ч НОМЕР_1 наявності особового складу польового вузла зв`язку частини.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що відповідний рапорт був ним не написаний через відсутність офіційно підтверджуючих документів, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність доповіді від 23.10.2020 №8011 про виявлення у старшого солдата ОСОБА_15 позитивного результату на COVID-19, у зв`язку з чим з 23.10.2020 вона знаходиться на ізоляції за місцем проживання (а.с. 96). Крім того, ОСОБА_1 не заперечує, що відповідний рапорт було подано начальником медичної служби та черговим частини.

На переконання суду, вказаних обставин було достатньо для виконання позивачем своїх обов`язків та подання командиру в/ч НОМЕР_1 рапорту про відсутність на службі старшого солдата ОСОБА_15 у зв`язку з її перебуванням вдома на самоізоляції. Однак, ОСОБА_1 вказаний обов`язок виконаний не був, у зв`язку з чим відповідно до довідки-розрахунку від 30.11.2020 №569 в/ч НОМЕР_1 завдані збитки на суму 100,06 грн. (кошти, виділені на 3 дня харчування ОСОБА_15 ) (а.с. 99).

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до статті 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; службовий ризик - можливість виникнення та вірогідні масштаби наслідків негативного впливу протягом певного часу, спричиненого діями або бездіяльністю особи, на яку поширюється дія цього Закону, в особливих, надзвичайних (екстремальних) умовах, спрямованими на запобігання шкоді, якщо її не можна було уникнути іншим способом.

Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

У статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №160-ІХ, особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника) (частина перша статті 10 Закону №160-ІХ).

Враховуючи наведене, суд вважає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується неналежне виконання позивачем функціональних обов`язків, а тому висновок в/ч НОМЕР_1 про заподіяння ОСОБА_1 державі шкоди на суму 100,06 грн. є обґрунтованим. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність (стаття 9 Закону №160-ІХ), судом не встановлені, а тому наказ відповідача від 30.11.2020 №407 є правомірним.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Таким чином, доводи позивача про те, що службове розслідування проводилось не уповноваженою особою, оскільки військове звання ОСОБА_14 є нижчим ніж звання ОСОБА_1 , суд вважає необґрунтованими, так як вказаний військовослужбовець займає посаду заступника командира третьої артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення першого артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 , тобто її посада віднесена до офіцерського складу.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів, посилання відповідача на порушення ОСОБА_1 вимог керівних документів, які регламентують його службову діяльність, та невиконання позивачем належним чином покладених на нього обов`язків, знайшли своє підтвердження.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 29 березня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна