Справа № 320/6668/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року № 320/6668/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Київській області про визнання протиправним та скасування постанови від 22.10.2019,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держпраці в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови від 22.10.2019 № КВ1672/1063/АВ/ТД/ФС-628.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова є протиправною, такою, що прийнята із порушенням належної адміністративної процедури та складена на підставі акту інспекційного відвідування, який не містить повного дослідження всіх дійсних обставин.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 заяву про забезпечення позову задоволено.

Представник позивача надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що на підставі наказу про проведення інспекційного відвідування від 02.10.2019 № 4853 та направлення від 02.10.2019 № 1672 посадовими особами відповідача проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 щодо виявлення неоформлених трудових відносин.

Позивачу перед проведенням інспекційного відвідування було надано службове посвідчення інспектора праці, а також надано для ознайомлення направлення на проведення інспекційного відвідування від 02.10.2019 № 1672.

Під час інспекційного відвідування 08.10.2019 у магазині за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу, було встановлено, що торгівельна діяльність здійснювалася продавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідачем 08.10.2019 складено вимогу про надання/поновлення документів № 1672, якою позивача зобов`язувалося надати документи, а саме : довідку про реєстрацію в органах статистики, наказ про призначення керівника, особову картку форми П-2 керівника, особові справи всіх працівників, розрахунково-платіжні відомості та відомості про виплату заробітної плати працівникам за 2019 рік, табелі обліку робочого часу за 2019 рік, книгу обліку та руху трудових книжок, посадові інструкції працівників, колективний договір, правила внутрішнього трудового розпорядку, накази про звільнення працівників та відомості на виплату їм розрахункових коштів за датою такої виплати за 2019 рік, штатні розписи за 2019 рік, журнал з підписами працівників щодо проведення інструктажу з охорони праці, копії договорів ЦПХ, які було укладено протягом 2019 року, пояснення щодо ведення робіт, а також щодо кількості працівників залучених до роботи.

На зазначену вимогу позивачем було надано копії витребуваних документів.

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 15.10.2019 № КВ1672/1063/АВ.

Інспекційним відвідуванням встановлено порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме продавець ОСОБА_3 була допущена до роботи до укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, а саме інспекційне відвідування проводилося 08.10.2019 о 12:00 год, повідомлення до ДФС було направлено 08.10.2019 о 18:49 год.

Інспектором праці 15.10.2019 винесено припис про усунення виявлених порушень № КВ1672/1063/АВ/П, яким зобов`язано керівника ФОП ОСОБА_1 усунути виявлені інспекційним відвідуванням порушення у термін до 15.11.2019.

За результатами розгляду порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області Стахівським С.М. на підставі акту інспекційного відвідування від 15.10.2019 № КВ/1672/1063/АВ прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22.10.2019 № КВ1672/1063/АВ/ТД/ФС-628, якою накладено на позивача штраф у розмірі 125190, 00 грн.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною постановою, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V) цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Статтею 1 Закону № 877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Щодо виявленого порушення, а саме використання праці неоформлених працівників передбаченого частиною 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, яке виявилось у несвоєчасному повідомленні органів ДПС про працевлаштування ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В акті відповідача зазначено, що в порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України позивачем здійснено фактичний допуск працівника ОСОБА_3 до роботи без повідомлення територіального органу ДПС про прийняття працівника.

Як слідує з матеріалів справи між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено трудовий договір від 08.10.2019.

Позивачем 08.10.2019 направлено до податкового органу повідомлення про прийняття працівника на роботу, а саме ОСОБА_3 .

Згідно даного повідомлення дата видання наказу 08.10.2019, дата початку роботи 08.10.2019.

У наданих відповідачу письмових поясненнях від 08.10.2019 ОСОБА_3 зазначила, що працює на підприємстві біля 1 року.

Як слідує з пояснень позивача, ОСОБА_3 08.10.2019 прибула до магазину позивача з метою заключити трудовий договір.

У цей же день було проведено інспекційне відвідування, під час, якого інспектором було затребувано документи, зокрема, трудовий договір з ОСОБА_3 . Позивача надав витребувані документи та наголосив, що ОСОБА_3 не здійснює трудову діяльність, а тільки прибула до магазину з метою працевлаштування на раніше займану посаду продавця.

Також було зазначено, що ОСОБА_3 з 01.04.2016 по 31.12.2016 офіційно працювала у позивача на посаді продавця продовольчих товарів.

У постанові Кабінету Міністрів України № 413 від 17 червня 2015 року "Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу" зазначено, що відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України постановив установити, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналіз зазначених вище норми дає підстави для висновку, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається роботодавцем перед фактичним допуском працівника до роботи. При цьому, факт оформлення трудового договору не означає допуску працівника до виконання роботи за таким договором у день його укладення.

Також частина ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України, окрім обов`язку укладення трудового договору з працівником, зобов`язує роботодавця повідомити про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, оскаржуваною постановою штраф на позивача накладено відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України.

Вказаною нормою встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, дана норма з врахуванням встановлених обставин передбачає відповідальність за допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору та не передбачає накладення штрафів за несвоєчасне повідомлення органів ДФС про працевлаштування.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.04.2020 року у справі №440/45/19 та від 24.09.2020 у справі № 200/929/19-а.

Натомість, за неповідомлення територіального органу Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу відповідальність визначена в абзаці 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України у вигляді штрафу у розмірі мінімальної заробітної плати. Однак до такого виду відповідальності позивача не притягнуто.

Крім того, направлення до територіального органу Державної фіскальної служби повідомлення про прийняття на роботу працівника у день його прийняття, не може свідчити про наявність порушення вимог законодавства про працю, в тому числі ч. 3 ст.24 КЗпП.

Відповідно до Постанови №413 форма такого повідомлення передбачає необхідність зазначення дати укладення трудового договору та дати надсилання повідомлення про його укладення.

Судом встановлено, що під час перевірки відповідачем не був встановлений час відправлення позивачем повідомлення податкового органу щодо прийняття працівників на роботу, а лише встановлено час, коли зазначене повідомлення отримано контролюючим органом.

Таким чином, судом не встановлено порушень трудового законодавства, яке полягало в допуску позивачем працівника ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору, проте відповідачем застосовано штраф, передбачений абзацом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, виключно за вказане порушення, яке позивачем не вчинено.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності своїх дій та рішення, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1251, 90 грн (квитанції від 07.11.2019 № 85103).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у сумі 1251, 90 грн.

Також ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 задоволено клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а саме - зупинено дію постанови ГУ Держпраці в Київській області про накладення штрафу від 22.10.2019 № КВ1672/1063/АВ/ТД/ФС-628 до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі.

З урахуванням змісту ст.157 КАС України суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення адміністративного позову, вжитих у даній адміністративній справі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 157, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці у Київській області від від 22.10.2019 № КВ1672/1063/АВ/ТД/ФС-628.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1251 (одна тисяча двісті п`ятдесят одна) грн 90 коп.

Скасувати заходи забезпечення адміністративного позову, вжиті ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі №320/6668/19.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.