Справа № 640/4440/21
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року м. Київ № 640/4440/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Дмітрієвій В.В., за участі представників позивача Тютюнника Г.В., Дудко В.І., відповідача Петренко Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1) до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Людмили Олегівни (вул.Ю.Поправки 6 оф.17,Київ 94,02094, третя особа: Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича (вул. Юрія Поправки, 6, оф.26,Київ 94,02094, код ЄДРПОУ) визнання протиправним та скасування рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просив суд :

"Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 22 січня 2021 р. ВП № 60138917 про стягнення з мене витрат виконавчого провадження в сумі 13 500,00 грн;

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 23 вересня 2019 р. ВП № 60138917 про стягнення з мене основної винагороди в сумі 40 353,42 грн;

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 22 січня 2021 р. ВП №60138917 про виправлення помилки у процесуальному документі."

Позовні вимоги мотивовано тим, що фактичного стягнення коштів з позивача відповідачем не здійснено, жодних доказів здійснення витрат не надано, а постанова про виправлення описки змінює зміст попередньої постанови.

Позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, мотивоване зверненням 3 лютого 2021р., після отримання оскаржуваних рішень 29.01.21р., за безоплатною правовою допомогою. Оскільки матеріалами підтверджено вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про те, що строк звернення до суду є пропущеним з поважних причин.

Також позивачем було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору з огляду на майновий стан позивача, яке судом було задоволено.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на те, що витрати виконавчого провадження підтверджуються документально, стягнення винагороди приватного виконавця не поставлено у залежність від виконання рішення, а постановою про виправлення описки не було змінено суті документа.

Відповідачем було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду з мотивів пропуску позивачем строку звернення до суду. Зазначене клопотання судом було відхилено з огляду на те, що даній обставині було надано оцінку при відкритті провадження у справі.

Третьою особою пояснень по суті спору надано не було, представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

Судове засідання 22 березня 2021 року було відкладено до 29 березня 2021 року, з метою витребовування доказів.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни перебувало виконавче провадження ВП № 6013817 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1689/11, виданого 25.04.2013 Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість у розмірі 401 584 грн. 23 коп., а також судовий збір у розмірі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ у розмірі 250 грн. 00 коп.

23.09.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмилою Олегівною винесено постанову про стягнення з позивача основної винагороди в розмірі 40 353,42 грн.

22 січня 2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. виконавчий документ - виконавчий лист № 2-1689/11 від 25.04.2013 p., виданий Шевченківським районним судом м. Києва був повернутий стягувачу AT "Універсал Банк", за його заявою, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Також, 22 січня 2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. була винесена постанова ВП № 60138917 про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження у розмірі 13 500, 00 грн.

22 січня 2021 р. відповідачем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, якою було внесено зміни до постанови про стягнення основної винагороди від 23.09.2019 p., винесеної в рамках виконавчого провадження ВП № 60138917 відкритого 23.09.2019 p., а саме: додано вказівку на дату набрання нею законної сили та вказано строк пред`явлення до виконання.

Вважаючи дані постанови протиправними позивач звернувся до суду.

Розглянувши позовні вимоги, суд доходить наступних висновків.

Щодо постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 року №1403.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст.5 Закону України "Про виконавче провадження").

Нормами статті. 31 Закону України "Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016р. № 643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця".

Відповідно до п.19 Порядку, виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Згідно ст.45 Закону України "Про виконавче провадження", основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Тобто, розмір основної винагороди стягується пропорційно від фактично стягнутої суми за виконавчим документом.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верхового Суду від 03.03.2020 року у справі № 260/801/19.

При цьому, спірна постанова про стягнення з боржника основної винагороди містить розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Водночас, враховуючи повернення виконавчого документа без виконання, тобто відсутність фактичного стягнення, суд доходить висновків про відсутність підстав для стягнення з відповідача сум основної винагороди.

За таких обставин, на думку суду, відсутні підстави для висновків про протиправність оспорюваної постанови про стягнення основної винагороди.

Разом з тим, за правилами п.п.2, 10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому, належним способом захисту порушеного права є лише такий спосіб, який відповідає вимогам матеріального закону і призводить до поновлення прав позивача до такого стану, що існував до порушення права, а якщо відновлення такого стану є неможливим - компенсує позивачу шкоду, завдану неправомірним рішенням.

Таким чином, з огляду на відсутність у оспорюваній постанові такої властивості, як протиправність, тобто невідповідність її вимогам Закону на момент винесення, суд зважаючи на обставини, що склалися у розглядуваній спірній ситуації, вважає, що належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача є скасування постанови про стягення основної винагороди приватного виконавця. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.03.2019 р. у справі № 826/15117/17.

Розглядаючи вимоги щодо постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, суд доходить наступних висновків.

У даній справі не є спірним питання документального фіксування здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилання доказів їх здійснення сторонам виконавчого провадження. Спірним питанням у цій справі є розмір витрат у виконавчому провадженні, понесених приватним виконавцем, який, на думку позивача, є завищеним.

Суд вважає, що приватний виконавець, зазначивши у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження види та суми витрат виконавчого провадження, виконала вимоги закону щодо форми і змісту відповідної постанови.

Водночас, відповідно до пункту 7 розділу ІІ Наказу № 2830/5, саме приватний виконавець розмір таких витрат має визначати на підставі документів про закупівлю товарів та (або) послуг, тобто розмір понесених приватним виконавцем витрат виконавчого провадження має бути підтверджений відповідними документами про придбання товарів або послуг.

З огляду на викладене, суд доходить висновків, що постанова приватного виконавця про стягнення витрат у виконавчому провадженні є рішенням суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим, у разі оскарження в судовому порядку, вона підлягає перевірці на відповідність критеріям, що визначені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що саме на приватного виконавця, як суб`єкта владних повноважень, покладений обов`язок доведення правомірності своєї постанови, у тому числі відповідності зазначених сум фактичним витратам, що були понесені у виконавчому провадженні, та їх зв`язку з провадженням.

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 березня 2021 року по справі № 640/1612/20.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 "Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження", до видів витрат виконавчого провадження, відносяться:

- виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;

- пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку;

- послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів, спеціалістів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій;

- послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

- проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

- послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці;

- банківські послуги при операціях з іноземною валютою;

- сплата судового збору;

- плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження;

- інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем винесено постанову про стягнення з позивача витрат, зокрема :

"- плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 69, 00 грн.

- виготовлення документів виконавчого провадження: папір - 250 *0,26 = 65 грн.

конверти - 64* 1,60 = 65,60 грн.

Копіювання та друк документів - 300 грн.

знаки поштової оплати (марки) -17,00/55,00 = 935,00 грн.

знаки поштової оплати (марки)- 9/9= 81,00 грн.

Канцтовари - 644,40 грн.

Транспортні витрати виконавця на доставлення процесуальних документів та проведення виконавчих дій -800 грн.

Користування послугами які забезпечують доступ до користування АСВП - 155 грн.

Супунті послуги Укрпошти -385 грн.

оплата за проведення оцінки описаного та арештованого майна"

При цьому, як вбачається з засвідченої копії матеріалів виконавчого провадження, наданої відповідачем, пункт 7 "оплата за проведення оцінки описаного та арештованого майна" не містить визначення вартості такої оцінки.

Судове засідання 22 березня 2021 року було відкладено до 29 березня 2021 року, з метою витребовування у відповідача доказів здійснення оцінки майна позивача.

Відповідачем надано листування з призначеним суб`єктом оціночної діяльності, за змістом якого вбачається, що, станом на дату розгляду справи, оцінки не виконано, звіту не складено.

Отже, суд доходить висновків, що витрати на проведення оцінки майна позивача не пов`язані з даним виконавчим провадженням, з огляду на закінчення виконавчого провадження та відсутність акту оцінки.

Посилання відповідача на здійснення оплати суб`єкту оціночної діяльності, як на підставу до включення цих коштів до витрат виконавчого провадження, судом не приймаються.

При цьому, суд виходить з того, що ризики господарської діяльності позивача, зокрема, сплата коштів, які не мають безпосереднього зв`язку з виконавчим провадженням, внаслідок укладення угод з такими умовами, не мають покладатися на боржника за виконавчим провадженням, оскільки нормами чинного законодавства передбачена компенсація за рахунок боржника витрат саме конкретно визначеного виконавчого провадження, а не будь - яких витрат приватного виконавця.

Крім того, вказані витрати не конкретизовані певною сумою, оскільки пункт 7 "оплата за проведення оцінки описаного та арештованого майна" не містить визначення вартості такої оцінки.

В той же час, судом вбачається обґрунтованим визначення відповідачем витрат виконавчого провадження з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, виготовлення документів виконавчого провадження, конвертів, копіювання та друк документів, придбання знаків поштової оплати та канцтоварів, транспортні витрати виконавця на доставлення процесуальних документів та проведення виконавчих дій, користування послугами які забезпечують доступ до користування автоматизованої системою виконавчого провадження.

Понесення таких витрат суд вважає пов`язаним з виконавчим провадженням, а докази здійснення таких витрат наявні в матеріалах справи.

При цьому, позивачем не було подано заперечення щодо здійснення відповідачем таких витрат, їх контррозрахунку, зауважень щодо наданих відповідачем розрахункових та касових документів та документів бухгалтерського обліку.

Натомість, витрати, визначені відповідачем як "Супунті послуги Укрпошти -385 грн." відповідачем не конкретизовані та не обгрунтовані.

Щодо вимог про скасування постанови про виправлення помилки у процесуальному документі, суд висловлює наступну правову позицію.

Згідно з частиною 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Суд доходить висновків, що, на підставі частини 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про виправлення помилки, даною постановою було внесено зміни до постанови про стягнення основної винагороди від 23.09.2019 p., винесеної в рамках виконавчого провадження ВП № 60138917 відкритого 23.09.2019 p., а саме: додано вказівку на дату набрання нею законної сили та вказано строк пред`явлення до виконання.

Суд вважає, що відсутність передбачених у Законі реквізитів, може вважатися граматичною помилкою, з урахуванням того, що даним документом не змінюється суть документа.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 23 вересня 2019 р. ВП № 60138917 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 22 січня 2021 р. ВП № 60138917 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в частині 10385 (десять тисяч триста вісімдесят п`ять )грн.

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С.К. Каракашьян