Справа № 420/6826/19
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6826/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ІРВІС УКРАЇНА до Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області, про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ІРВІС УКРАЇНА до Головного управління ДФС в Одеській області, про скасування податкового повідомлення-рішення від 02.08.2019р. №.

Ухвалою суду від 11.12.2019р. відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ІРВІС УКРАЇНА до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 02.08.2019р. №. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.02.2020р., яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви ТОВІРВІС УКРАЇНА про заміну відповідача з Головного управління ДФС в Одеській області на Головне управління ДПС в Одеській області.

Ухвалою суду від 06.02.2020р. продовжено строк підготовчого провадження у адміністративній справі на тридцять днів.

Ухвалою суду від 28.02.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.03.2020р. зупинено провадження у справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 10.02.2021р. поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 04.03.2021р. залучено до участі у справі у якості другого відповідача Головне управління ДПС в Одеській області та продовжено розгляд справи у письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що не погоджується із прийняттям податкового повідомлення-рішення від 02 серпня 2019 року № , яким за затримку реєстрації податкової накладної на 22 календарних днів на суму ПДВ в розмірі 552 614 грн. 40 коп. до товариства «ІРВІС УКРАЇНА» застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 119 522 грн. 88 коп. Позивач вказав, що підставою для нарахування штрафу органом фіскальної служби стало те, що ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» відмовлено електронним повідомленням в реєстрації податкових дакладних з ПДВ від 26.12.2018р. N 62, від 22.12.2018р. N 59, від 21.12.2018р. N 57, від 18.12.2018р. N 53 з підстав відсутності укладеного договору про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу, рекомендовано платнику податку надіслати заяву про приєднання до договору. ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» з даними висновками перевірки не погоджується, зазначивши, що 15 січня 2019 року ТОВ «ІРВІС Україна» подано до Лиманського ОДПІ ГУ ДФС України в Одеській області заяву про приєднання до договору про визнання електронних юкументів, про що свідчить заява № 1 та електронний додаток до неї від 15.01.2019 р. Згідно електронного додатку до заяви вбачається, що її електронною системою податкової служби не прийнято, оскільки діє попередня заява від 05.11.2018 року № 1 до договору про визнання електронних документів. У порівняні з минулим прийняттям податковим органом поданої ТОВ «ІРВІС Україна» заяви від 05.11.2018 року № 1 про приєднання до договору про визнання електронних документів, платнику податку (позивач) система реєстрації ДФС вказувала про поновлення дії електронних ключів, хоча при повторній подачі аналогічної заяви, системою фіскального органу прийнято у той же день - 05.11.2018 р. Натомість, як зазначив позивач, в даному випадку, у графі поважності причин не прийняття фіскальним органом заяви від 15.01.2019р. № 1 про приєднання до договору про визнання електронних документів, містяться несумісні відомості щодо підстав, що значиться в електронних повідомленнях про відмову в реєстрації податкових накладних. Так, відповідно до електронних повідомлень про відмову у прийнятті кожної податкової накладної від 26.12.2018р. N 62, від 22.12.2018р. N 59, від 21.12.2018р. N57, від 18.12.2018р. N 53 вказується причина, відсутність укладеного договору про визнання електронних документів (втрата чинності за строком дії), водночас при подачі ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» в електронному вигляді заяви про приєднання до договору про визнання електронних документів у 2019 році, система ДФС посилається на протилежне, що на момент подання заяви від 15.01.2019 р. діє попередня заява від 05.11.2018 р. до зазначеного вище договору. ТОВ «ІРВІС Україна» зазначив, що позивачем, як платником податку було вчинено всі необхідні дії для реєстрації податкових 4-х накладних, натомість їх реєстрація була здійснена 06.02.2019 р. з порушенням граничного терміну з незалежних від платника податку причин, а саме через технічну відмову в реєстрації податкових накладних за наявності відповідного договору про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу. Позивач, посилаючись на те, що суми податків, які ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» мала зареєструвати податковими накладними у системі електронного адміністрування ПДВ не пізніше 15 днів були зареєстровані 06.02.2019 р., призвело до формального порушення строків в незалежних від ТОВ «ІРВІС Україна» причин, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

26.12.2019р. до суду від Головного управління ДФС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що ГУ ДФС в Одеській області проведено камеральну перевірку ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА», щодо своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН за період: грудень 2018 року (акт від 13.06.2019 №1430/15-32-54-06/37262951). Перевіркою встановлено порушення вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасна реєстрація платником податків податкових накладних в ЄРПН за період: грудень 2018 року на суму ПДВ 552614,40 гривень.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до пункту 120.11 статті 1201 Кодексу, ГУ ДФС в Одеській винесено податкове повідомлення-рішення від 02.08.2019 №, на підставі якого до платника податків застосована штрафна санкція на суму 110522,88 гривень.

29.03.2021р. до суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що на підставі встановлених під час камеральної перевірки порушень п.201.10.201 Податкового кодексу України, відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.08.2019 №.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

13.06.2019р. головним державним інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Южненського управління ГУ ДФС в Одеській області проведено перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» за грудень 2018 року, за результатами якої складено акт перевірки №1430/15-32-54-06/37262951 від 13.06.2019р.(а.с.14-15).

В ході проведеної перевірки встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме:

- №62 від 26.12.2018р.-зареєстровано 06.02.2019р.;

- №59 від 22.12.2018р.- зареєстровано 06.02.2019р.;

- №57 від 21.12.2018р.- зареєстровано 06.02.2019р.;

- №53 від 18.12.2018р.- зареєстровано 06.02.2019р.

На підставі висновків акту перевірки №1430/15-32-54-06/37262951 від 13.06.2019р., Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2019р., яким до ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» застосовано штраф у розмірі 110 622,88грн. за платежем «податок на додану вартість» (а.с.16).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 4, 5 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. №1246 визначено, що до Реєстру вносяться відомості щодо податкових накладних та/або розрахунків коригування, які прийняті до Реєстру та підлягають реєстрації, реєстрацію яких зупинено, а також щодо яких у встановленому порядку прийнято рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації. Податкова накладна та/або розрахунок коригування приймаються до Реєстру у разі дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192, пунктами 200-1.3, 200-1.900-1та пунктами 201.1, 201.10 і 201.16 статті 201 Кодексу, а також з урахуванням Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не надаються отримувачу (покупцю) товарів/послуг, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, складені за операціями з постачання послуг нерезидентом) незалежно від суми податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Згідно із положеннями п.201.10. ст..201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно допункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин. Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем). У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.120-1.1. ст.120-1 порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Як встановлено судом під час з`ясування офіційних обставин справи

15.01.2019 ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №59 від 22.12.2019 р., яка прийнята ДФС України 15.01.2019р.(а.с.35).

14.01.2019р. ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №62 від 26.12.2019 р., яка не прийнята із зазначенням причини «відсутній укладений з платником 37262951 договір про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу та запропоновано надіслати заяву про приєднання до договору», про що свідчить електронне повідомлення (а.с.50).

15.01.2019 ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №57 від 21.12.2019р., яка не прийнята із зазначенням причини «відсутній укладений з платником 37262951 договір про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу та запропоновано надіслати заяву про приєднання до договору», про що свідчить електронне повідомлення (а.с.44).

15.01.2019 ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №53 від 18.12.2019р., яка не прийнята із зазначенням причини «відсутній укладений з платником 37262951 договір про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу та запропоновано надіслати заяву про приєднання до договору», про що свідчить електронне повідомлення (а.с.39).

15.01.2019р. ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» було надіслано заяву про приєднання № 1 від 15.01.2019р. до договору про визнання електронних документів, яка доставлена до центрального рівня ДФС Україи, однак зазначену заяву про приєднання до договору про визнання електронних документів не прийнято у зв`язку з підставою: «діє заява про приєднання від 05.11.2018р. №1» (а.с.30).

Враховуючи викладене та те, що на момент подання на реєстрацію спірних податкових накладних був дійсний договір про визнання електронних документів, який укладений з керівником товариства, суд приходить до висновку, що зазначені контролюючим органом підстави для відмови у реєстрації вказаних накладних є такими, що не відповідали дійсності.

В той самий час, суд враховує, що ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» направлено на реєстрацію податкові накладні №62 від 26.12.2018р., №59 від 22.12.2018р., №57 від 21.12.2018р., №53 від 18.12.2018р. із дотриманням строку, визначеного положеннями п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України.

Жодних доказів щодо розірвання укладеного між ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА» та контролюючим органом договору про визнання електронних документів чи його відсутність або невірного підпису керівника, з яким укладено відповідний договір, до суду надано не було.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підялгають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.08.2019р. №.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області, у зв`язку з реорганізацією Головного управління ДФС в Одеській області шляхом приєднання до Головного управління ДПС в Одеській області, на користь позивача 1921,00грн. судового збору, який підлягав сплаті за подання вказаного адміністративного позову. Поряд з цим, суд повідомляє про право позивача звернутись із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Щодо заявлених в прохальній частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 13 500,00грн., судом встановлено наступне.

В обґрунтування зазначеної заяви представник позивача вказав, що в цілому відповідач поніс витрати на послуги адвоката Ганган В`ячеслава Георгійовича на підставі договору про надання правової допомоги в розмірі 13 500,00 грн., які складаються з наданням клієнту консультацій правового характеру, вивченням письмових документів, аналізу судової практики, підготовки процесуальних документів, подання їх до суду. Згідно акту прийому- передачі від 12 листопада 2019 року адвокат витратив на роботу з клієнтом 14 год., загальна вартість якої відповідно за домовленістю становить 13 500 грн.

Згідно із п.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ч.3-5 ст.143 КАС України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

На підтвердження наявності підстав для стягнення заявленої представником позивача суми в матеріалах справи наявні та додаткового додані наступні документи:

-договір про надання правової допомоги від 04.11.2019р., укладений між адвокатом ОСОБА_1 та ТОВ «ІРВІС УКРАЇНА»;

-рахунок від 12.11.2019р. про сплату 13500,00грн.;

-платіжне доручення №35 від 19.11.2019р. у розмірі 13500,00грн.;

-акт прийому -передачі наданих послуг №1ап-9 від 12.11.2019р., зі змісту якого вбачається, що адвокатом надавались такі послуги, як: усна консультація- 5год.-2500,00грн.; опрацювання та вивчення документації -5год.-5000,00грн.; складання процесуальних документів -2 год.-2000,00грн.; представництво інтересів в суді -2год. -4000,00грн., всього 13500,00грн.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

16.03.2020р. до суду від Головного управління ДФС в Одеській області надійшло клопотання про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що гонорар адвоката є завищеним, а також звернуто увагу на переплату позивачем судового збору.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 13500,00 грн. є необґрунтованим, зазначена в акті кількість годин (12 годин) витрачена на надання зазначених в акті видів юридичних робіт є непропорційною до предмета спору та складності справи.

За таких обставин суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 2000,00 грн. та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ІРВІС УКРАЇНА-задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 02.08.2019р. №.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ 43142370, вул. Семінарська, 5 м.Одеса) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІРВІС УКРАЇНА (код ЄДРПОУ 37262951, м.Южне, вул. Хіміків 22, кв.38) судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня ) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень)

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра