Справа № 420/330/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/330/19

Категорія: 102000000 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Час і місце ухвалення: 10:23, м. Одеса

Дата складання повного тексту: 27.06.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, начальника Головного управління ДМС в Одеській області Погребняк Олени Геннадіївни про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби (далі ГУ ДМС) України в Одеській області, начальника ГУ ДМС в Одеській області Погребняк О.Г. про визнання протиправним та скасування рішення начальника ГУ ДМС в Одеській області Погребняк О.Г. від 19 грудня 2018 року про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 строком дії до 02 травня 2019 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що рішенням від 19 грудня 2018 року відповідачем скасовано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 строком дії до 02 травня 2019 року з підстави пп.4 п.63 Порядку №322. Представник позивача вважає, що встановлені відповідачем ризики, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, не відповідають дійсності. Представник позивача наголошує, що ОСОБА_1 не є особою, дії якої загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. ОСОБА_1 є несудимою особою, не притягувався до кримінальної та до адміністративної відповідальності. Тому відповідно до положень ст. 62 Конституції України він не може бути визнаним винним у вчиненні буд-яких злочинів або правопорушень. Крім того, ОСОБА_1 має постійне місце проживання в Україні, дружину - громадянку України та спільних з нею малолітніх дітей, міцні соціальні зв`язки (копії відповідних документів містяться у справі), - що саме по собі є безумовною підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання. За таких обставин, відсутні підстави для прийняття оскаржуваного рішення, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідач начальник ГУ ДМС України в Одеській області Погребняк О.Г. позов не визнав, вказуючи, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало Подання Головного управління Національної поліції (далі ГУПН) в Одеській області від 19 грудня 2018 року №2/1-8967 про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 строком дії до 02 травня 2019 року. Тобто, спеціально уповноваженою на те особою в межах наданих їй повноважень надано інформацію до органу міграційної служби. З урахуванням дотримання органом власних повноважень, на підставі встановлених ГУНП в Одеській області фактів, а також з посиланням на висновки Верховного Суду, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Від відповідача ГУ ДМС України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву з аналогічною правовою позицією та аналогічними доводами, визначеними начальником ГУ ДМС України в Одеській області Погребняк О.Г. у власному відзиві.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до начальника ГУ ДМС України в Одеській області Погребняк О.Г. (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045), ГУ ДМС України в Одеській області (; вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045) про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він є іноземцем, громадянином Республіки Грузії, раніше не судимий, на законних підставах проживав на території України (відповідно до посвідки на тимчасове проживання), одружений на громадянці України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має на утриманні двох неповнолітніх дітей (громадяни України) 2016 та 2017 року народження, є єдиним годувальником у сім`ї, має стійкі соціальні зв`язки в Україні.

В спірних правовідносинах органу міграційної служби відведена роль саме суб`єкта прийняття рішення, а не виконавця волі поліції. Прийняттю ж рішення має передувати аналіз відповідних фактичних даних в контексті відповідних приписів законодавства, однак за обставин справи прийняттю оскаржуваного рішення не передувало будь-якої діяльності, результатом якої може бути рішення. Слід зробити висновок, що подання органів поліції не є рішенням суб`єкта владних повноважень, так як безпосередньо для Апелянта не створює та не змінює обсягу прав та обов`язків. Натомість, перевірка достовірності викладених у ньому обставин мала б бути здійснена безпосередньо органом ДМС України, в результаті чого останнім повинно було б бути прийнято обґрунтоване та виважене рішення.

Апелянт зауважує, що інформація органів національної поліції є підставою для проведення органами державної міграційної служби перевірки та збору доказів щодо конкретної особи і така перевірка та обґрунтованість висновку про наявність в діях іноземця або особи без громадянства загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є обов`язком органів державної міграційної служби, адже наявність повідомлення Національної поліції не є обов`язковою та безспірною умовою для скасування посвідки на тимчасове проживання.

Отже під час розгляду подання ГУНП в Одеській області співробітниками ГУДМС України в Одеській області не оцінювалася та не перевірялася жодна обставина, а висновок від 19 грудня 2018 року та рішення від 19 грудня 2018 року №5/4-1409/18ос від 19 грудня 2018 року фактично прийняті формально - за наявності лише самого факту подання органом Національної поліції відповідного подання.

Без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, прийняття органами державної міграційної служби рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у даній сфері, так і вимогам ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відзиві ГУДМС України в Одеській області на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не спростовує висновків суду першої інстанції, а рішення суду є таким, що прийняте з урахуванням всіх обставин у справі, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Грузії.

16 березня 2017 року позивач прибув до України через КПП Кучурган.

26 квітня 2017 року позивачем подано заяву для отримання посвідки на тимчасове проживання з підстави "возз`єднання сім`ї з громадянами України". На підтвердження підстав подання такої заяви у матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 , згідно якої позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 .

Позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_1 строком дії до 02 травня 2018 року.

23 квітня 2018 року позивачем подано заяву про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання (продовжено до 02 травня 2019 року).

19 грудня 2018 року №2/1-8967 від ГУНП в Одеській області до відповідача надійшло подання про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Грузії ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаного подання вбачається, що за результатами перевірки позивача встановлено, що він, знаходячись на території України, а саме в місті Одесі Одеської області порушував громадський порядок та здійснив кримінальні правопорушення майнового характеру та раніше був затриманий за хуліганські дії (ч.4 ст. 296 КК України; ЄРДР №0000078 від 06 січня 2018 року, але, незважаючи на вищевикладене, вказана особа продовжує скоювати інші злочини та адміністративні правопорушення на території Одеської області, тому дії цієї особи загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

19 грудня 2018 року відповідачем було складено висновок про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні гр. Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням про скасування посвідки на тимчасове проживання №5/4-1409/18ос від 19 грудня 2018 року на підставі пп.4 п.63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки про постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 (далі Порядок №322), скасовано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 строком дії до 02 травня 2019 року з мотивів того, що до міграційного органу надійшло подання із відомостями, що дії іноземця загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач і звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у даних правовідносинах територіальний орган ДМС України не наділений повноваженнями оцінювати правомірність та обґрунтованість подання територіального підрозділу Національної поліції. Сам факт визнання загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні уповноваженим органом вже є тим юридичним фактом, з яким пов`язаний обов`язок відповідача скасувати рішення. Отже, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання прийняте відповідачем в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 1, 3, 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п.п.63, 64 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Так, згідно з ч.ч.1, 3 ст. 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 18 ч.1 ст. 1 Закону №3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з ч.14 ст. 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч.ч.3-13 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року (далі Порядок №322).

Відповідно пп.4 п.63 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі, коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

За приписами п.64 Порядку №322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття (п.65 Порядку №322).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем скасовано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 на підставі пп.4 п.63 Порядку №322.

Фактичною підставою для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Грузії ОСОБА_3 стало подання ГУНП в Одеській області від 19 грудня 2018 року №2/1-8967, зі змісту якого вбачається, що він, знаходячись на території України, а саме в місті Одесі Одеської області порушував громадський порядок та здійснив кримінальні правопорушення майнового характеру та раніше був затриманий за хуліганські дії (ч.4 ст. 296 КК України; ЄРДР №0000078 від 06 січня 2018 року), але, незважаючи на вищевикладене, вказана особа продовжує скоювати інші злочини та адміністративні правопорушення на території Одеської області, тому дії цієї особи загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідно до пп.3 та 10 ч.1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21 червня 2018 року №2469-VIII (далі Закон №2469-VIII):

громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян;

Статтею 5 Закону №2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Міністерство внутрішніх справ України, Державна міграційна служба України.

Згідно з ч.4 ст. 18 Закону №2469-VIII Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

На виконання приписів ч.1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Статтею 2 Закону України "Про Національну поліцію" на Національну поліцію покладено завдання забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності.

Підпунктами 1-4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення;

Тобто, подання про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача в Україні, підготовлене органами поліції в межах компетенції, визначеної Законом України "Про Національну поліцію".

Крім того, позивачем не оскаржувалося ані в адміністративному, ані в судовому порядку правомірність прийняття органами національної поліції такого подання та не перевірялась достовірність встановлених у ньому обставин, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Враховуючи, що обставини, про які зазначило ГУНП в Одеській області в поданні від 19 грудня 2018 року №2/1-8967 вказують на наявність загрози громадському порядку та національним інтересам України, у розумінні ч.1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України", а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, колегія суддів вважає, що у ГУДМС України в Одеській області були наявні підстави для прийняття рішення від 19 грудня 2018 року №5/4-1409/18ос про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Стосовно посилання апелянта на презумпцію невинуватості, колегія суддів зазначає, що вищенаведені норми законодавства не містить такої вимоги, як наявність вироку у кримінальній справі, як на необхідну підставу для скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні. Натомість, наявність інформації від ГУНП в Одеській області, що позивач може загрожувати громадському порядку та захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є достатньою підставою для її скасування.

Доводи апелянта про те, що відповідачем прийнятті спірного рішення не враховано наявність подружжя з громадянкою України та неповнолітніх дітей, колегія суддів не приймає до уваги з урахуванням наявності обставин того, що знаходячись на території України, він порушував громадський порядок, здійснював кримінальні правопорушення майнового характеру та був затриманий за хуліганські дії.

За наявності таких обставин, що свідчать про те, що позивач може загрожувати громадському порядку та захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, в даних спірних правовідносинах, відповідачем дотримано принцип пропорційності.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача від №5/4-1409/18ос від 19 грудня 2018 року про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.