Справа № 822/3014/17
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року

м. Київ

справа № 822/3014/17

адміністративне провадження № К/9901/66346/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Хмельницької митниці ДФС на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.02.2018 (суддя - Тарновецький І.І.) та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 (колегія суддів: Сушко О.О., Боровицький О.А., Кузьмишин В.М.) у справі № 822/3014/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Родос» до відділу митного посту «Славута» Хмельницької митниці ДФС про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу митного посту «Славута» Хмельницької митниці Державної фіскальної служби України, у якому, з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог, просив визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати Хмельницьку митницю ДФС здійснити митне оформлення товару, який ввезений на митну територію України на виконання зовнішньоекономічного контракту від 14.04.2014 року № 1 (з додатками до нього), що був заявлений до розмитнення за митними деклараціями: МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2018/000085 від 11.01.2018; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2018/000001 від 03.01.2018; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/006356 від 21.12.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/006038 від 06.12.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/005732 від 20.11.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/005643 від 15.11.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/005492 від 07.11.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/003553 від 26.07.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/003421 від 19.07.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/003231 від 07.07.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/003226 від 07.07.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/005285 від 26.10.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/004970 від 10.10.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/004562 від 19.09.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/004561 від 19.09.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/004237 від 05.09.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/004233 від 05.09.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/004126 від 30.08.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/004057 від 23.08.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/004055 від 23.08.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/003777 від 09.08.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/003776 від 09.08.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/003753 від 08.08.2017; МД ІМ 40 ДТ №UА400020/2017/003649 від 02.08.2017 за кодом згідно УКТ ЗЕД.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в межах одного і того ж міжнародного контракту поставлялась ідентична сантехнічна продукція, і до визначення коду УКТ ЗЕД до 2017 року у митного органу не виникало питань, який визначався з огляду на міжнародні сертифікати якості, склад - фаянс, за ставкою мита 5 %. Проте, відповідач в 2017 році шляхом проведення експертних досліджень визначив на частину продукції, інший код товару, вказавши, що така продукція виготовлена із фарфору, а ставка мита становить 10%. Позивач доводить суду, що за всіма характеристиками імпортований товар відповідає задекларованому ним коду УКТ ЗЕД (склад фаянс).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.02.2018, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 позов було задоволено. Визнано протиправними дії Відділу митного посту «Славута» Хмельницької митниці ДФС щодо нездійснення митного оформлення товару та зобов`язано здійснити митне оформлення товару Товариству з обмеженою відповідальністю «Аква-Родос», який ввезений на митну територію України на виконання зовнішньоекономічного контракту від 14.04.2014 року № 1 (з додатками до нього), що був заявлений до розмитнення за кодом згідно УКТ ЗЕД.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що відповідач не довів порушення діючого законодавства з боку позивача при декларуванні завезеного ним товару та не довів наявності підстав для зміни коду товару, що ввозиться позивачем на митну територію України на виконання зовнішньоекономічного контракту від 14.04.2014 № 1 (з додатками до нього), а тому дії відповідача, які полягають у нездійсненні митного оформлення товару, заявленого позивачем, не враховують всіх обставин, які мали значення у зв`язку з їх вчиненням, не відповідають наведеним нормам митного законодавства та встановленим судом обставинам.

Суди дослідили висновки експертиз товару, та врахували сертифікати і характеристики товару.

Не погоджуючись з судовими рішеннями суду попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, в задоволені позову відмовити. Вказується на те, що суди прийняли до уваги експертизу, що надана позивачем, хоча вона проведена з урахуванням відповідних стандартів, які є нечинними на день її проведення. Крім того, вказує, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам апеляційної скарги в частині застосування судом першої інстанції норм МК України, які втратили чинність, невірного зазначення органу який проводив експертизу. Крім того, в порушенням норм процесуального права судом апеляційної інстанції не допущено представника відповідача в судове засідання, а в рішенні суду зазначено про їх неявку.

В письмовому відзиві на вказану касаційну скаргу, який надійшов до Верховного Суду позивач просив її залишити без змін, а оскаржувані нею рішення - без задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аква-Родос» (Покупець) та Турецькою компанією Turkuaz Seramik Sanayi ve Ticaret A.S. (Продавець) укладено Контракт № 1. Предметом даного Контракту є зобов`язання продавця постачати, а покупця - оплатити та прийняти товар, який відноситься до групи санітарно-технічних виробів з кераміки.

На виконання умов укладеного контракту позивачем було здійснено зовнішньоекономічну імпортну операцію з компанією Turkuaz Seramik Sanayi ve Ticaret A.S., Туреччина, та ввезено на митну територію України товар з подальшим митним оформленням. Так, згідно комерційних інвойсів до Контракту № 1 від 14 квітня 2014 року на адресу позивача було поставлено товар «сантехнічні вироби - умивальники, унітази».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аква-Родос» звернулося до відділу митного посту «Славута» Хмельницької митниці ДФС з митною декларацією для здійснення митного оформлення товару, поставленого згідно із зовнішньоекономічним контрактом від 14.04.2014 року № 1, визначивши код товару за УКТ ЗЕД . До митної декларації позивачем подано сертифікати № 09 0290 Т/ІТС/f та № 10 0693 Т/ІТС/b, видані органом сертифікації продукції Інституту іспитів і сертифікації, м. Злін, Чеської Республіки, які підтверджують визначення коду даного товару (УКТ ЗЕД ).

Не погоджуючись із визначеним кодом товару, Хмельницька митниця ДФС в особі відділу митного посту «Славута» видала постанови про призначення експертиз у справі про порушення митних правил та склала відповідні акти про відібрання зразків.

За результатами призначених експертиз, проведених Департаментом податкових та митних експертиз ДФС були прийняті наступні експертні висновки: № 177 від 13 липня 2017 року, № 152 від 22 липня 2017 року, № 160 від 04 жовтня 2017 року, № 103 від 23 жовтня 2017 року, № 37 від 19 грудня 2017 року, № 138 від 19 грудня 2017 року, № 105 від 03.01.2018 року, у яких частина імпортованого товару визначена як вироби з фарфору, а частина - вироби з фаянсу/тонкої кераміки.

В подальшому відповідачем було прийнято низку рішень, якими визначено код товару для частини поставлених виробів, а саме: виробів з фаянсу/тонкої кераміки - .

Судами було установлено, що позивачем у подальшому подавались щодо частини товару тимчасові митні декларації із визначенням коду товару - , тобто як для виробів з фарфору, що передбачає ставку для розмитнення - 10 %.

Вважаючи протиправними висновки відповідача в частині визначення коду УКТ ЗЕД , позивач, подавши тимчасові митні декларації із таким кодом, звернувся до суду із позовом про визнання дій відповідача неправомірними, вважаючи правильним визначення коду .

Разом з тим, касаційний суд вважає висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак таке судове рішення не є такими, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.

Насамперед, судам необхідно визначитись з обсягом позовних вимог, та дослідити які саме дії відповідача позивач вважає протиправними, та які мають для останнього негативні правові наслідки, адже за змістом уточнених позовних вимог вбачається, що позивачем не оскаржувались будь-які рішення митного органу. Суд визнав протиправними дії відповідача які виразились у «нездійсненні митного оформлення товару». Але «нездійснення» може свідчити про можливу бездіяльність і як наслідок не закінчення митного оформлення товару на час розгляду справи судами. Якщо ж все ж таки митне оформлення завершено прийняттям відповідних рішень, які не оскаржувались позивачем, то судам важливо встановити причинно-наслідковий зв`язок дій та рішень відповідача та логічну послідовність доводів позивача.

Крім того, згідно із частиною шостою статі 257 МК України (тут і надалі в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 29 Положення про митні декларації, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 21.05.2012 № 450 (в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин) декларування партії товарів, ввезених на митну територію України, або партії товарів, що вивозяться за межі митної території України, може бути здійснено з використанням тимчасової митної декларації за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи у разі, коли декларант не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, зокрема коли:

точні відомості про код товару згідно з УКТЗЕД можуть бути встановлені після проведення їх дослідження;

у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару згідно з УКТЗЕД виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТЗЕД, розв`язання яких вимагає додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо;

відомості про кількісні характеристики товарів можуть бути встановлені після навантаження товарів на транспортний засіб або вивантаження товару з транспортного засобу;

ціна товарів визначається за формулою.

Тимчасова митна декларація підтверджує взяття декларантом або уповноваженою ним особою зобов`язання подати митному органу додаткову декларацію у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Аналогічні положення щодо тимчасової митної декларації міститься у статті 260 МК України, згідно положень якої також передбачено, що орган доходів і зборів не має права відмовити в прийнятті тимчасової митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова органу доходів і зборів в прийнятті тимчасової або періодичної митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Згідно частини першої статті 260 МК України, якщо під час митного оформлення товарів за тимчасовою митною декларацією органом доходів і зборів бралися проби (зразки) цих товарів для проведення їх дослідження (аналізу, експертизи) і рішення органу доходів і зборів за результатами такого дослідження (аналізу, експертизи) не може бути прийнято у 30-денний строк з дня оформлення тимчасової митної декларації, цей строк продовжується органом доходів і зборів, але не більше ніж на 15 днів.

Відповідності до вимог частини третьої статті 260 МК України, для випуску товарів відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 3-1 цього Кодексу, заходи тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, чинні на дату прийняття органом доходів і зборів тимчасової митної декларації для оформлення. Якщо декларант не володіє точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, для нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією застосовується найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем подавалась тимчасові митні декларації виключно з підстав відсутності достатньої інформації щодо характеристик товарів, визначальних для їх класифікації згідно УКТ ЗЕД.

При цьому суди задовольняючи позов, не надали оцінки, чи були прийняті такі тимчасові МД відповідачем, а також чи проводились відповідні дослідження щодо товару які ними задекларовані для визначення правильного коду УКТ ЗЕД, а також чи подавалась позивачем основна МД. Разом з тим, дослідженню також підлягає вид таких декларацій, з огляду на літерний код типу таких декларації - «ДТ» «Додаткова декларація до тимчасової декларації», тоді як за кодом «ТМ» позначається «Тимчасова митна декларація на товари, точні відомості про код згідно з УКТЗЕД яких можуть бути встановлені після проведення їх дослідження, отримання додаткової інформації тощо» (Класифікатор типів декларацій, затверджений наказом Міністерства фінансів України 20.09.2012 № 1011).

За змістом експертних досліджень, які оформленні висновками вбачається, що вони проведені на підставі поданих позивачем тимчасових МД, літерний код типу декларації - «ТМ» (т.1, а.с. 234, 242, 247, 252, 256, 260), які за своїм номером, датою та видом є відмінними від тих, які суди зобов`язали прийняти до розмитнення відповідача, з огляду на код УКТ ЗЕД, який доводить позивач, хоча він самостійно зазначає код УКТ ЗЕД, з яким не погоджується. Водночас як-то вказувалось вище, доказів опрацювання відповідачем додаткових тимчасових МД, про які просить позивач прийняти відповідача, матеріали справи не містять.

Крім того, суди визнали належними та допустимими доказами висновки Київського експертно-дослідного центру та відхилили висновки Департаменту податкових та митних експертиз ДФС, але залишили поза увагою важливі доводи відповідача щодо зразків товару які надавались обом експертним установам, а саме, останньому на дослідження надано зразки, які відібрані у відповідності та у встановленому порядку, натомість не встановлено, зразки якого товару надано першій експертній установі. Також залишено поза увагою доводи відповідача, що Департаментом податкових та митних експертиз ДФС здійснювалось дослідження не лише по одному показнику «водопоглинання».

Таким чином, Верховний Суд приходить до висновку, що суди не надали правового значення вказаним обставинам справи.

Підсумовуючи наведене, Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без повного з`ясування всіх обставин по справі, що є підставою для їх скасування і направлення справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на вказане, Верховний Суд вважає, що правових підстав для задоволення заяви відповідача про передачу даної справи, згідно із приписами статті 346 КАС України на розгляд палати, до якої входить така колегія.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Хмельницької митниці ДФС задовольнити частково, скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.02.2018 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва С.С. Пасічник