Справа № 280/915/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Справа № 280/915/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, вул.Незалежної України, буд.90; ),

Шевченківського районного відділу у м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (69031, м.Запоріжжя, вул.8 Березня, 31)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - також відповідач 1), Шевченківського районного відділу у м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - також відповідач 2), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача 2 щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 зразка 1994 року, який оформлено 07.08.1997 Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області на ім`я позивача нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років;

2) зобов`язати відповідача 2 вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_2 , який оформлено 07.08.1997 Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області на ім`я позивача - нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що у зв`язку із досягненням 45-річного віку звернувся до відповідача 2 із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, однак за наслідками розгляду заяви не отримав позитивного результату. Позивач вважає, що має право продовжити користуватися паспортом зразка 1994 року, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05.02.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.03.2021.

Ухвалою суду від 01.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та ухвалено про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження у зв`язку з поданням сторонами заяв про розгляд справи без їх участі.

03.03.2021 від представника відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.12525), в якому зазначає, що позивачем пропущений строк, передбачений Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (далі - Положення №2503-XII), для звернення за здійсненням вклеювання фотокартки до паспорту у зв`язку із досягненням 45 річного віку. З посиланням на норми «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 (далі - Постанова №302) зазначає, що у разі якщо особа досягла 45 річного віку та не звернулася в установлені чинним законодавством строки для вклеювання нової фотокартки, то у такому випадку здійснюється обмін паспорта. Також звертає увагу, що можливість вклеювання фотокартки до паспорта після спливу вказаного строку можлива лише за наявності відповідного рішення суду у відповідності до положень Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019 (далі - Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України). Вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень. Просить у позові відмовити в повному обсязі.

10.03.2021 позивач подав відповідь на відзив (вх.13905), в якій не погоджується з доводами представника відповідачів, викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки вважає, що до спірних правовідносин мають застосуватись норми Положення №2503-XII, яке має вищу юридичну силу, та яким не заборонено вклеювати фотокартку у паспорт зразка 1994 року у разі пропуску строку звернення за вклеюванням фотокартки у зв`язку з досягненням 45 річного віку.

На підставі матеріалів справи судом встановлено такі обставини.

У зв`язку із досягненням 45-річного віку ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного відділу у м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області із заявою від 04.01.2021, в якій просив оформити вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки. У заяві зазначено, що позивач відмовляється від отримання паспорту у формі ID картки.

Листом від 11.01.2021 №Д-1/6/2316-21/2316/176-21 відповідач 2 надав відповідь, де з посиланням на норми Постанови №302 зазначив, що у разі якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток то здійснюється обов`язковий обмін паспорта зразка 1994 року на паспорт у формі картки. Згідно наданого паспорта громадянина України ОСОБА_1 45 років виповнилось 29 травня 2019 року. Встановлений законодавством строк для подачі паспорта на вклеювання фотокартки збіг 28 червня 2019 року. До територіального підрозділу Державної міграційної служби з даного питання ОСОБА_1 звернувся лише 04 січня 2021 року. Таким чином, паспорт ОСОБА_1 зразка 1994 року підлягає обміну на паспорт громадянина України у формі картки. Крім того, роз`яснено позивачу, що на теперішній час діє Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, який зокрема визначає порядок подання документів, їх розгляду та прийняття рішення про вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку до паспорта громадянина України зразка 1994 року після спливу тридцятиденного строку. Також повідомлено, що відповідач 2 не відмовляє ОСОБА_1 у вклеюванні фотокартки при досягненні відповідного віку до паспорта громадянина України зразка 1994 року після спливу тридцятиденного строку та рекомендує звернутись в порядку встановленому чинним законодавством з наданням відповідних документів, передбачених Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України.

Не погоджуючись із такою позицією, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає, що відповідно до п.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Згідно з п.п. 1, 3, 5, 8, 9-11 Положення №2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Відповідно до пункту 18 Положення №2503-XII для одержання, обміну паспорта і вклеювання до нього нових фотокарток громадянин подає документи і фотокартки не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку або зміни (переміни) прізвища, імені чи по-батькові, встановлення розбіжностей у записах або непридатності паспорта для користування.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VІ) визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №5492-VІ документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, до яких, в тому числі, відноситься паспорт громадянина України; та 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст.14 Закону №5492-VІ передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до ч.2. ст.15 Закону №5492-VІ бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст.21 Закону №5492-VІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Частиною 2 ст.21 Закону №5492-VІ встановлено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Нормами ч.4 ст.21 Закону №5492-VІ встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

На виконання ч.2 ст.15 та абз.2 ч.2 ст.21 Закону №5492-VІ, Постановою №302 затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

За змістом п.2 Постанови №302 із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII;

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно з п.6 Постанови №302 обмін паспорта здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); 2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням); 3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта; 4) закінчення строку дії паспорта; 5) непридатності паспорта для подальшого використання; 6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток; 7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вносяться, в тому числі, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Отже, відповідно до вищенаведених законодавчих актів, з 01.11.2016 року паспорт громадянина України видається у формі картки із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Разом з тим, нормами п.3 Положення №2503-XII передбачена можливість виготовлення бланків паспортів як у вигляді паспортної книжечки, так і у вигляді паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, своє бажання мати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки аргументує тим, що у зв`язку з релігійними переконаннями не надає згоду на збір і обробку її персональних даних та передачі таких даних до Єдиного державного демографічного реєстру, що в свою чергу є необхідною умовою для видачі паспорта у формі картки.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно з вимогами ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст.3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має, в першу чергу, дбати про потреби людей, утримуючись від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Протилежне може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

За змістом ч.1, 2 ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.22 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із нормами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), що відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Так, зокрема, ст.8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення ст.8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з п.2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини»).

Зазначене кореспондується також з положеннями Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297-VI).

Так, ст.6 Закону №2297-VI передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Мета обробки персональних даних, відповідно до ч.1 ст.6 Закону №2297-VI має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки.

Таким чином, законодавчими нормами передбачено, що підставою для обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, суд зауважує, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює висновок про невідповідність закону критерію якості та порушення конституційних прав такої особи.

Суд зазначає, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

При прийнятті рішення у спірних правовідносинах суд враховує ту обставину, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт, в якому не вклеєно нові фотокартки при досягненні громадянином, зокрема, 45- річного віку вважається недійсним, а тому недійсність такого документа є порушенням його громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Також суд робить висновок, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID - картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

На час звернення позивача до відповідача були чинними два нормативних акта: Положення №2503-XII і Постанова №302, при цьому, згідно першого, особи, які раніше отримали паспорт, не мали обов`язку звертатися за його обміном при досягненні відповідного віку. У жодному нормативно-правовому акті не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Більш того, законодавець встановив необхідність вклеювання нового фото при досягненні особою 45 років.

На думку суду, за наявності норми, що регулює можливість/необхідність вклеювання нового фото у паспорт громадянина України у формі книжечки при досягненні певного віку, недоцільно позбавляти особу такого права лише у зв`язку з пропуском нею строку звернення за вирішенням даного питання та враховуючи, що така особа не має бажання отримувати паспорт нового зразка і це не спричиняє загрозу національній безпеці, економічному добробуту або правам людини.

Згідно з ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

На підставі зазначеної норми суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 в зразковій справі №806/3265/17.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) дійшла висновку, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону. Тобто втручання не було «встановлене законом», не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з того, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 року №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. №302» (далі Постанова №398) внесено зміни до п.3 Постанови №302, доповнивши його абзацом такого змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Відповідно до абз.5 п.3 Постанови №302, Постанови №398, Положення №2503-XII, розроблено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Пунктом 2 розділу V Тимчасового порядку для оформлення паспорта громадянина України, встановлено, що для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду.

Отже, законодавством передбачений порядок оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати Шевченківський районний відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача 2 щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням позивачем 45 років, оскільки при розгляді заяви позивача відповідач 2 керувався чинними нормами Постанови №302 та Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України. Так, відповідач 2 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 надав відповідь у формі роз`яснень положень законодавства щодо порушених у заяві питань, а саме про відсутність підстав для вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки за відсутності відповідного рішення суду, яке вступило в законну силу. При цьому суд звертає увагу, що надання відповідних роз`яснень свідчить про відсутність ознак протиправності в діях відповідача.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

У відповідності до статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню у на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області у розмірі 454,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Шевченківський районний відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 07.08.1997, нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69005, м.Запоріжжя, вул.Незалежної України, буд 90; .

Відповідач 2 - Шевченківський районного відділу у м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69031, м.Запоріжжя, вул.8 Березня, 31.

Повне судове рішення складено 29.03.2021.

Суддя М.О. Семененко