Справа № 369/16678/20
Суддя: Янченко А. В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/2/21
РІШЕННЯ

Іменем України

29.03.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Янченка А.В.,

за участі секретаря судового засідання: Безкоровайної М.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови серія БАА №132451 від 17.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови серія БАА №132451 від 17.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 17 грудня 2020 року, інспектором патрульної поліції 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Гусєвою Ольгою Олександрівною складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Позивач вважає, що притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону. А тому позивач просить суд визнати дії інспектора патрульної поліції 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Гусєвої Ольги Олександрівни щодо винесення постанови серії БАА №2132451 від 17 грудня 2020 року неправомірними та скасувати вищевказану постанову.

04.03.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вказав, що факт керування транспортним засобом з вимкненими фарами ближнього світла в темну пору доби позивачем зафіксовано відеореєстратором, встановленому в службовому транспортному засобі. Інспектори відреагували на це правопорушення та зупинили автомобіль позивача для з`ясування причин порушення нею ПДР та вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Також зазначили, що інспекторами, під час розгляду справи було роз`яснено суть правопорушення та права. На підставі викладеного просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, приходить до висновків що позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2021 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено розгляд справи без виклику сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2020 року о 19:15 год. позивач керував автомобілем марки Peugeot 350, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Одеса, пр-кт. Добровольського 122/2 в темну пору доби без ввімкнення фар ближнього світла, чим порушив п. 19.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою серії БАА № 132451 від 17.12.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за порушення п.19.1 Правил дорожнього руху України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Згідно п. 19.1 Правил дорожнього руху України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі; в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, частиною другою статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення Правил, в тому числі за порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів.

Звертаючись до суду, позивач зазначила, що інспектором при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтуються його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Між тим, суд вважає вказані доводи позивача помилковими і такими, що не відповідають наявним доказам з огляду на наступне.

Так, у відповідності до змісту вимог ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення за ст. 122 КУпАП розглядається за місцем його вчинення.

Зокрема, факт вчинення позивачем правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, а саме порушення вимог п. 19.1 ПДР, 17.12.2020 року підтверджується дослідженим при розгляді справи відеозаписом порушення, наданим відповідачем разом з відзивом.

Зокрема, у ньому міститься обставини, на яких видно, що автомобіль під керуванням позивача рухається у темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, суд приймає за належний і допустимий доказ винуватості позивача у вчиненні вказаного правопорушення - наданий відеозапис з патрульного автомобіля.

При цьому, відповідно до тексту постанови Верховного Суду від 17.05.2018, у справі №753/4366/17 вказано, що не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.

Крім цього, чинним законодавством України працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 р. у справі №766/1536/17).

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Згідно із ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.

Згідно статі 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, суд не вбачає підстав для скасування постанови з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачами в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України було доведено правомірність своїх рішень, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що позивачем було вчинено порушення п. 19.1. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Твердження позивача про недоведеність та необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

На підставі викладеного вбачається, що відповідачем надано належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення та спростування доводів позивача на які останній посилається.

При цьому, позивачем не надано суду жодного доказу, який підтверджував обставини викладені в позові, а також не надано доказів неправомірних дій інспектора при винесенні оскаржуваної постанови.

Враховуючи зазначене дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доведеність відповідачем скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, правомірності винесення оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, ст.ст. 7, 38, 122, 234-2, 245, 251, 252, 254, 256, 258, 276, 283, 284 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови серія БАА №132451 від 17.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Янченко