Справа № 937/784/21
Суддя: Ковальова Ю. В.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 25.03.2021
Справа № 937/784/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 24.01.2021,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 840406 від 24.01.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.2 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що працівником поліції Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУ Національної поліції у Запорізькій області було винесено постанову про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 122 КУпАП про адміністративні правопорушення та накладено штраф в сумі 425 гривень. Вважає, що складання протоколу та винесення постанови відносно нього є абсолютно безпідставним, оскільки жодних порушень правил дорожнього руху позивач не допускав. Так, при повороті ліворуч він увімкнув лівий покажчик повороту, і на вимогу інспектора після зупинки увімкнув аварійні сигнали. Після зупинки поліцейський на його вимогу не надав йому жодних доказів порушення ним правил дорожнього руху. Також, він пред`явив всі документи на право керування транспортним засобом на вимогу поліцейського, і без цього поліцейський не зміг би скласти постанову. Крім того, положеннями с. 2 ст. 122 КУпАП не передбачено відповідальність за неувімкнення аварійної сигналізації при зупинці автомобіля поліцією. Стверджує, що оскільки він не порушував правил дорожнього руху, то вимога інспектора про пред`явлення посвідчення водія є безпідставною. Також вказує, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки непред`явлення посвідчення водія має кваліфікуватись за ч. 1 ст. 126, а його було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Також, при накладенні стягнення поліцейський протиправно не застосував положення ст. 36 КУпАП. Єдиним доказом порушення є постанова, що не відповідає закону. Поліцейським не проводився розгляд справи із дослідженням доказів, не було дотриману процедуру розгляду, не повідомлено позивачу про його права, постанова винесена без позивача, оскільки складалась поліцейським у службовому автомобілі, та без надання особі можливості скористатись правовою допомогою.

За наведених обставин вважає, що винесена працівником поліції постанова незаконна, заснована на припущеннях та є такою, що порушує його права, а тому підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з викладених у позові підстав.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що постанова відносно позивача була винесена правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що факт вчинення порушення підтверджується відеозаписом, копія якого надана суду.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, в тому числі відеозапис, наданий відповідачем, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, що, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з копії оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 24.01.2021 інспектором МРПП Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Ждановим С.О. на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивача визнано винним в тому, що він 24.01.2021 о 11 годині 20 хвилин в м. Токмак по вул. Дружби, керуючи автомобілем Рено Кенго з номерним знаком НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не увімкнув лівий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 б ПДР, після зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9. б ПДР, на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п. 2.4 а ПДР.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП України).

Відповідно до ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення,винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР, встановлює наявність адміністративного правопорушення.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 9.2 Правил дорожнього руху, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до пункту 9.9. «б» ПДР, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

В силу п. 2.4 «а» ПДР,на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

На підставі п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Позивач у позові зазначає, що не згоден з винесеною постановою, правила дорожнього руху не порушував, доказів порушення ним правил дорожнього руху немає.

Така позиція позивача не відповідає дійсності з огляду на наступне. На оптичному диску, оглянутому в судовому засіданні, який було долучено до відзиву відповідача, про також зазначено в оскаржуваній постанові, зафіксовано вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, а саме не увімкнення лівого покажчика повороту при повороті ліворуч, непред`явлення посвідчення водія на вимогу поліцейського та не увімкнення аварійної сигналізації при зупинці транспортного засобу поліцією. Суд знаходить відеозапис, що міститься на оптичному диску допустимим та належними доказом у справі.

Постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст. 258, 283 КУпАП.

Суд відхиляє доводи позивача про недотримання процедури розгляду справи, оскільки позивачем не надано доказів того, що він вимагав надання йому правової допомоги під час накладення на нього стягнення, або просив відкласти розгляд справи.Крім того, в оскаржуваній постанові міститься відмітка про роз`яснення позивачу прав, передбачених ст.. 268 КУпАП, відомостей про протилежне позивачем в постанові не зазначено.

Крім того, під час судового розгляду даного позову позивач мав можливість у повній мірі скористатись правами, передбаченими як ст. 268 КУпАП, так і ст. 44, 47 КАС України, зокрема ознайомитись з доказами вчинення ним правопорушення і висловити свої заперечення.

Також суд приймає до уваги зазначене щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 в частині не пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії за ч.1 ст. 126 КУпАП, як вказано в копії постанови, надісланої відповідачем до суду разом з відзивом (а.с.34). Про помилковість зазначення в копії постанови, долученої позивачем до позову, кваліфікації діяння за ч.2 ст. 126 КУпАП замість ч. 1 ст. 126 КУпАП свідчить й той факт, що санкція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачала накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн), а ч.1 ст. 126 КУпАП- в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн). В той же час, працівником поліції, відповідно до ст. 36 КУпАП, призначено штраф в розмірі 425 грн. Також, суд звертає увагу на те, що помилковість зазначення в копії постанови, долученої позивачем до позову, кваліфікації діяння за ч.2 ст. 126 КУпАП замість ч. 1 ст. 126 КУпАП в даному випадку не впливає на наслідки в частині призначеного покарання та не свідчить про порушення прав позивача.

Доводи позивача про неможливість складення постанови без пред`явлення ним посвідчення водія по перше, є необґрунтованими з огляду на те, що із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що відомості про порушника вилучено з відповідної бази даних ГУНП Армор (а.с.34), по-друге, не спростовують факт невиконання ним вимог п. 2.4 «а» ПДР, та спростовуються відеозаписом з місця події. При цьому, суд звертає увагу, що п. 2.4 «а» ПДР не зобов`язує поліцейського доводити особі правомірність такої вимоги.

Також, суд знаходить необґрунтованими доводи позивача щодо неправильної кваліфікації його дій за ч. 2. ст.. 122 КУпАП щодо не увімкнення аварійної сигналізації. Так, положення ч. 2 ст. 122 КУпАП, якими передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил … користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку у співставленні з п. 9.9. «б» ПДР необхідно розуміти так, що водій при зупинці транспортного засобу поліцією зобов`язаний увімкнути аварійну сигналізацію, що в даному випадку і є вимушеною зміною напрямку руху. При цьому, словосполучення «на вимогу» відноситься до зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського, а не до увімкнення аварійної сигналізації.

Інші доводи позовної заяви є похідними від тих, оцінка яких надана судом, і не впливають на правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем 24.01.2021 правомірно винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок

За таких підстав, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки підтвердився факт вчинення ним правопорушення і правомірність накладення стягнення, в той час як процесуальних порушень при розгляді справи суд не встановив, тому позов є необґрунтованим, а постанова по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 283-284 КУпАП і дії відповідача є правомірними.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 10, 12, 13, 77, 194, 205, 211, 229, 230, 241, 242, 271 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 24.01.2021 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: Ю.В. Ковальова