Справа № 500/4466/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/4466/20

23 березня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Торкіт Н.В.

представника позивача адвоката Гонти М.С.

представника відповідача Мурованої І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області про анулювання реєстрації платника податків на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" за №3243/10-5/19-00-54-03/14343 від 01.07.2020,

- зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області внести у реєстр платників податку на додану вартість зміни щодо скасування анулювання реєстрації платника податків на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення відповідача про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивача є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню. На думку позивача при перевірці даних реєстру податкових декларацій з податку на додану вартість по Товариству з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" з червня 2019 року по травень 2020 року контролюючим органом не в повній мірі досліджено всі відомості, внесені товариством до податкових декларацій, безпідставно не враховані показники, задекларовані товариством.

Ухвалою Тернопільського окружного суду від 04.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у справі призначено судове засідання на 03.02.2021.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового продовжено процесуальний строк для подання відзиву, розгляд справи відкладено до 25.02.2021.

В судовому засіданні 25.02.2021 розгляд справи відкладено до 04.03.2021 за клопотанням представника відповідача.

В судовому засіданні 04.03.2021 ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, допущено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача Головне управління ДПС у Тернопільській області () на його правонаступника Головне управління ДПС у Тернопільській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44143637). Розгляд справи відкладено до 09.03.2021.

09.03.2021 до суду від відповідача Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшов відзив на адміністративний позов. Відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача вказує, що оскаржуване рішення прийнято правомірно, оскільки позивач подавав податкові декларації з податку на додану вартість з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту та має останні 12 місяців обсяги оподатковуваних операцій нуль гривень, що є підставою для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

В судовому засіданні 09.02.2021 розгляд справи відкладено до 23.03.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 23.03.2021 позовні вимоги підтримав, з підстав, наведених у позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.03.2021 просила відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на адміністративний позов.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд виходить з таких підстав і мотивів.

Листом від 03.07.2020 №3322/10-5/19-00-54-03/14567 Головним управлінням ДПС надіслано позивачу Рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" за №3243/10-5/19-00-54-03/14343 від 01.07.2020.

Підставою прийняття вказаного рішення стало те, що платник податків протягом 12 послідовних податкових місяців подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість, які свідчать про відсутність постачання придбання товарів здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Вважаючи рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з підпунктами 46.1, 46.5 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов`язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Відповідно до підпунктів 49.1, 49.8 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За нормами пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Згідно підпункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

З аналізу наведених норм вбачається, що контролюючий орган може відмовити у прийнятті податкової декларації виключно у випадку порушення платником податку при її заповненні вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

В той же час недодержання платником податків приписів пункту 49.4. статті 49 Податкового кодексу України щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі та надання такої звітності у паперовій формі само по собі не є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, за умови наявності у поданих документах реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "г" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України анулювання реєстрації платника податків відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Згідно із абзацами 2,3 пункту 184.2 статті 184 Податкового кодексу України анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу. Анулювання такої реєстрації здійснюється на дату подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації.

Про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації (пункт 184.10 статті 184 Податкового кодексу України).

Наказом Міністерства фінансів України від 14 листопада 2014 року №1130 затверджено Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість (далі - Положення).

Відповідно до пункту 5.5 цього Положення анулювання реєстрації за ініціативою відповідного контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункти "б" - "з" пункту 5.1 цього розділу). Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5.5 статті 5 Положення рішення про анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами є: довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку).

Згідно пунктом 5.6 Положення за наявності зазначених підтверджуючих документів (відомостей) контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов`язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства.

Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу оформляється за формою №6-РПДВ (додаток 5). Таке рішення складається у двох примірниках комісією, утвореною відповідно до розпорядження контролюючого органу, та підписується керівником контролюючого органу. У рішенні про анулювання реєстрації платника ПДВ обов`язково вказуються підстави (одна або декілька) для такого анулювання з посиланням на відповідні норми Кодексу.

Зміст наведених положень свідчить про те, що анулювання реєстрації платника податку за рішенням податкового органу на підставі підпункту "г" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України можливе у разі неподання платником ПДВ декларацій та/або подання таких декларацій з показниками про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту, протягом 12 послідовних податкових місяців безпосередньо до отримання чи складання контролюючим органом документа, який є підставою для анулювання реєстрації, зокрема, довідки про таке подання/неподання, про що прямо зазначено у пункті 5.2 розділу V Положення №1130.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом під час розгляду подібної справи в постанові від 30 травня 2019 року по справі №826/11485/15.

Судом встановлено, що позивачу анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість на підставі підпункту "г" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України - протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Так, в матеріалах справи наявна копія податкової декларації позивача з податку на додану вартість за лютий 2020 року (Звітна нова), яка складена на підставі первинних документів, зокрема видаткової накладної від 27.02.2020 №РН-000001. Позивачем задекларовано здійснення господарської операції по реалізації товарів на суму 152,39 грн., в тому числі ПДВ - 25,40 грн.

Дана декларація була подана у паперовому варіанті та отримана відповідачем, що підтверджується відміткою "отримано" на штампі Тернопільського управління Головного управління ДПС у Тернопільській області.

При цьому, пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України визначено, право платника податків вносити зміни до податкової звітності у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею).

Строк давності, визначений статтею 102 Податкового кодексу України, не сплив, що вказує на право позивача подати уточнюючий розрахунок, а тому наявність постачання товарів/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту не може бути підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість.

Крім того, суд зазначає, що у полі 01 "Податкова декларація з податку на додану вартість" (обов`язковий реквізит) вказується тип декларації в одному із двох рядків (пункт 2 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 далі - Порядок №21): у рядку 011 "Звітна" ставиться позначка "Х", якщо подається поточна (звітна) декларація; рядку 012 "Звітна нова" робиться позначка "Х", якщо за звітний період подається нова декларація замість попередньої до закінчення строку подання декларації за цей період. У такий спосіб платник може виправити помилки в раніше поданій декларації, але тільки до закінчення строку її подання. Після закінчення такого строку помилку можна виправити виключно шляхом подання уточнюючого розрахунку. За той самий період можна подати декілька нових звітних декларацій - оригіналом буде вважатися остання подана декларація.

Таким чином суд доходить висновку, що допущення платником помилок при заповненні і подачі податкових декларацій не може бути підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість.

Також у матеріалах справи наявні докази того, що за період з червня 2019 року по травень 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" активно здійснювало фінансово-господарську діяльність, зокрема здійснювало будівництво дахової сонячної електростанції. Орендувало частину покрівлі складських приміщень у ТОВ "Взуття", здійснювало розрахунки з підрядниками та постачальниками за придбані товари (роботи, послуги).

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивачу, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Так, пунктами 5.2, 5.10 Положення анулювання реєстрації здійснюється шляхом виключення платника ПДВ з Реєстру.

Підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

З огляду на встановлення судом протиправності рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" та відсутності дискреції у діях суб`єкта владних повноважень у разі скасування такого рішення, тому, на переконання суду, наявні підстави для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації платника ПДВ.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

При цьому суд враховує роз`яснення, що викладені у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Цей же принцип знайшов свій вираз у низці рішень Європейського суду з прав людини, у яких ЄСПЛ неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain); рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою - другою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина друга статті 77 КАС України).

На думку суду, позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, в той час як відповідач як суб`єкт владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, не виконав, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, позов необхідно задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги повністю, тому на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 2102,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області про анулювання реєстрації платника податків на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" за №3243/10-5/19-00-54-03/14343 від 01.07.2020.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області внести у реєстр платників податку на додану вартість зміни щодо скасування анулювання реєстрації платника податків на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" 2102,00 грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №32 від 30.12.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 березня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Неттотермінал" (місцезнаходження: вул. Бродівська, 44, м. Тернопіль, 46400, );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, код ЄДРПОУ ВП: 44143637).

Головуючий суддя Мартиць О.І.