Справа № 617/291/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

30.03.2020 р. справа №617/291/18 Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження в режимі письмового провадження справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до третя особа -Виконавчого комітет Вовчанської міської ради Харківської області Комунальне підприємство "Вовчанськ",
провизнання протиправним та нечинним рішення, -
встановити:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом заявник, ФОП, Підприємець) у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області №6 від 17.11.2011р. «Про затвердження Правил прийому стічних вод підприємств та організацій у комунальну систему каналізації міста Вовчанська».

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що Правила прийому стічних вод підприємств та організацій у комунальну систему каналізації міста Вовчанська не були погоджені з Мінекоресурсів України та Міністерством охорони здоровя, необгрунтовано доповнені розділом №6, не пройшли процедуру офіційного оприлюднення.

У ході розгляду справи позивачем була подана заява про вирішення спору без особистої участі у судових засіданнях.

Відповідач, Виконавчий комітет Вовчанської міської ради Харківської області (далі за текстом - владний субєкт, адміністративний орган, Виконавчий комітет) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що Правила прийому стічних вод підприємств та організацій у комунальну систему каналізації міста Вовчанська не здатні призвести до порушення прав та інтересів будь-яких учасників спірних правовідносин, позаяк наразі призупинені.

У ході розгляду справи відповідачем була подана заява про вирішення спору без особистої участі у судових засіданнях.

Третя особа, КП "Вовчанськ" повністю підтримала доводи і вимоги відповідача.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

17.11.2011р. Виконавчим комітетом було прийнято рішення № 6 з приводу затвердження Правила прийому стічних вод підприємств та організацій у комунальну систему каналізації міста Вовчанська (далі за текстом - Акт, Правила, Оскаржений НПА).

За своєю суттю та характером створений Виконавчим комітетом письмовий документ належить до кола підзаконних локальних нормативно-правових актів як регуляторний акт.

У якості правової підстави прийняття Правил Виконавчим комітетом указано, зокрема, типові Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України (затверджені Наказом Держбуду України 19.02.2002р. №37, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 26.04.2002р. за №403/6691).

Доказів оприлюднення проекту рішення Виконавчого комітету від 17.11.2011р. №6 чи проекту Правил відповідачем до суду не подано.

Доказів проведення публічного (громадського) обговорення проекту рішення Виконавчого комітету від 17.11.2011р. №6 чи проекту Правил матеріали справи не містять.

Відсутні у справі також і докази погодження проекту рішення Виконавчого комітету від 17.11.2011р. №6 чи проекту Правил з будь-якими субєктами права взагалі.

Пункт 2 оскарженого рішення містить положення про публікацію Акту в районній газеті «Хлібороб» чи на офіційному сайті Вовчанської міської ради Харківської області.

Однак, доказів проведення такої публікації Виконавчим комітетом до суду подано не було.

Згідно із копією листа ТОВ «Районна газета «Хлібороб» від 12.01.2018р. №1 відсутні відомості стосовно оприлюднення рішення Виконавчого комітету Вовчанської міської ради від 17.11.2011р. №6 (т.1 а.с.19).

Доказів стосовно конкретної календарної дати первісного розміщення Правил на офіційному сайті Вовчанської міської ради Харківської області у мережі Інтернет відповідач у ході розгляду справи до суду не подав.

Приєднана ж копія роздруківки скріншоту засвідчує, що Правила були розміщені на офіційному сайті Вовчанської міської ради Харківської області у мережі Інтернет станом на календарну дату виготовлення (створення) скріншоту - 16:10год. 24.10.2018 року.

Розпорядженням КМУ від 10.03.2016р. №166 було скасовано наказом Держбуду України 19.02.2002р. №37 про затвердження типових Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України.

Тому, рішенням Виконавчого комітету від 22.02.2018р. №6.26 було призупинено дію рішення Виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області від 17.11.2011р. №6 до внесення змін у Правила. (т.1 а.с.47).

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 07.08.2018р. у справі №617/291/18 позов заявника про визнання протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області №6 від 17.11.2011р. було відхилено. (т.1 а.с.70-72).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018р. було скасовано рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07.08.2018р. у справі №617/291/18, а справа передана на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. (т.1 а.с.186-188).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019р. у справі №617/291/18 позов заявника про визнання протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області №6 від 17.11.2011р. було відхилено. (т.2 а.с.8-11).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019р. рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019р. у справі №617/291/18 було залишено без змін.

25.11.2019р. Виконавчим комітетом було прийнято рішення №7.8 про затвердження Правил приймання вод до системи центрального водовідведення міста Вовчанськ. (т.2 а.с.134).

25.11.2019р. на офіційному сайті Вовчанської міської ради Харківської області у мережі Інтернет оприлюднено рішення Виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області від 25.11.2019р. №7.8 про затвердження Правил приймання вод до системи центрального водовідведення міста Вовчанськ. (т.2 а.с.142).

Таким чином, у силу факту прийняття владним субєктом нового локального підзаконного нормативно-правого акту з одного і того ж самого предмету була припинена дія (чинність) рішення Виконавчого комітету від 17.11.2011р. №6.

29.09.2020р. реєстрація заявника у якості фізичної особи-підприємця була припинена.

Постановою Верховного Суду від 30.12.2020р. усі судові рішення по справі №617/291/18 були скасовані, а справа скерована на новий розгляд до суду першої інстанції.

11.01.2021р. справа прийнята до провадження Харківського окружного адміністративного суду.

19.01.2021р. на офіційному сайті Вовчанської міської ради Харківської області у мережі Інтернет розміщено оголошення про оскарження до суду рішення Виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області №6 від 17.11.2011р. «Про затвердження Правил прийому стічних вод підприємств та організацій у комунальну систему каналізації міста Вовчанська». (т.2 а.с.137).

Предметом спору є відповідність закону волевиявлення владного субєкта з приводу видання локального нормативно-правового акту (регуляторного акту) в аспекті дотримання процедури прийняття та офіційного оприлюднення.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Статтями 140-146 Конституції України визначені конституційні засади функціонування місцевого самоврядування в Україні, котрі деталізовані у приписах Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Так, відповідно до ст.1, ст.5, ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ст.12, 51, 53 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органами місцевого самоврядування є, зокрема: 1) сільські, селищні, міські ради; 2) виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи; 3) міський, селищний сільський голова як головна посадова особа територіальної громади.

Відповідно до ст.57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Отже, Основний Закон України містить чітко сформульований та однозначний до сприйняття припис, у силу якого будь-які нормативно-правові акти не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Частиною 6 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Як то указано у ч.11 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення.

Суд відмічає відсутність жодних винятків із названого правила.

До того ж, за правилами ч.12 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

За визначенням ст.1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає, зокрема, оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю.

Правила оприлюднення сформульовані законодавцем у ст.9 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", де указано, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань (ч.1 ст.9); Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону (ч.2 ст.9); У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта (ч.3 ст.9); Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта (ч.4 ст.9); Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити: стислий виклад змісту проекту; поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції; інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 цього Закону); інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань; інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій (ч.5 ст.9); Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (ч.6 ст.9); Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє (ч.7 ст.9); Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта (ч.8 ст.9).

Згідно з ч.4 ст.12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

У силу застереження ч.1 ст.36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

Вирішуючи спір, суд також зважає, що відносини з приводу прийняття розпорядниками публічної інформації нормативно-правових актів регламентовані також і приписами Закону України "Про доступ до публічної інформації".

У розумінні ст.13 названого закону заявник належить до кола розпорядників публічної інформації.

Тому на заявника поширюється дія п.2 ч.1 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", де указано, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Згідно з ч.3 ст. Закону України "Про доступ до публічної інформації" проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Статтею 22 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" встановлено, що Закони України, постанови Верховної Ради України, укази та розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, постанови Верховного Суду України та Конституційного Суду України, рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Недержавні друковані засоби масової інформації мають право оприлюднювати офіційні документи органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до законодавства України і на засадах, передбачених укладеною угодою між цими органами та редакціями друкованих засобів масової інформації.

Водночас із цим, Указом Президента України від 31.07.2000р. №928/2000д "Про заходи щодо розвитку національної складової глобальної інформаційної мережі Інтернет та забезпечення широкого доступу до цієї мережі в Україні" було визначено, що розвиток національної складової глобальної інформаційної мережі Інтернет, забезпечення широкого доступу до цієї мережі громадян та юридичних осіб усіх форм власності в Україні, належне представлення в ній національних інформаційних ресурсів є одним з пріоритетних напрямів державної політики в сфері інформатизації, задоволення конституційних прав громадян на інформацію.

Відповідно до Указів Президента України від 31.07.2000р. №928/2000д "Про заходи щодо розвитку національної складової глобальної інформаційної мережі Інтернет та забезпечення широкого доступу до цієї мережі в Україні" та від 17.05.2001р. №325 "Про підготовку пропозицій щодо забезпечення гласності та відкритості діяльності органів державної влади" з метою поліпшення умов для розвитку демократії, реалізації громадянами конституційних прав на участь в управлінні державними справами і на вільний доступ до інформації про діяльність органів виконавчої влади, а також забезпечення гласності та відкритості діяльності цих органів, постановою Кабінету Міністрів України від 04.01.2002р. №3 затверджено Порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади (далі за текстом - Порядок).

Пунктами 1, 2 Порядку передбачено, що оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади здійснюється з метою підвищення ефективності та прозорості діяльності цих органів шляхом впровадження та використання сучасних інформаційних технологій для надання інформаційних та інших послуг громадськості, забезпечення її впливу на процеси, що відбуваються у державі. Оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади здійснюється шляхом, зокрема, розміщення і постійного оновлення міністерствами, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади інформації відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та цього Порядку на офіційних вебсайтах (вебпорталах).

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 02.12.2020р. у справі №357/14346/17 законодавство безпосередньо пов`язує набрання чинності актом нормативно-правового характеру органу місцевого самоврядування з моментом його офіційного оприлюднення, під яким слід розуміти у тому числі і розміщення акту в мережі Інтернет на офіційному сайті суб`єкта владних повноважень.

Окремо суд зауважує, що відповідно до п.1.6 типових Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України (затверджені Наказом Держбуду України 19.02.2002р. №37, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 26.04.2002р. за №403/6691) місцеві Правила приймання згідно з законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджують виконавчі органи місцевих рад за поданням Водоканалів після погодження з територіальними органами Мінекоресурсів та міністерства охорони здоров`я України.

Доказів проведення таких процедур відносно оскарженого рішення Виконавчого комітету від 17.11.2011р. №6 чи проекту Правил учасниками справи до суду не подано.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним субєктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб"єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оціненими в їх сукупності за правилами ст.ст.90 і 211 КАС України, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано обєктивних даних відповідності закону процедури вчинення оскарженого волевиявлення (процедури створення акту), позаяк ані проект оскарженого рішення, ані проект Правил офіційно не оприлюднювались, із компетентними субєктами права не погоджувались.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанов Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) та від 29.01.2021р. у справі №140/2133/19 (адміністративне провадження №К/990136860/19) обов`язковою умовою задоволення позову приватної особи є доведеність факту порушення особистих прав (охоронюваних законом інтересів) унаслідок управлінського волевиявлення владного суб`єкта.

Однак, спеціальною нормою права відносно даного конкретного випадку є приписи ч.2 ст.264 КАС України, а не положення ч.1 ст.2 КАС України.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк допустив істотні та вагомі і невиправні (нездоланні, непереборні) дефекти у процедурі прийняття локального нормативно-правового акту.

Окремої уваги заслуговує обставина відсутності об`єктивних даних про офіційне оприлюднення суб`єктом владних повноважень оскарженого рішення, що у силу прямого припису ч.3 ст.57 Конституції України зумовлює нечинність правового акту нормативного характеру. У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 20.12.2019р. у справі №820/3914/17: 1) саме по собі порушення процедури прийняття акту адміністративного органу може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення; 2) певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі); 3) саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом; 4) виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття; 5) дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним; 5) стосовно процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність; 6) у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості; 7) ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; 8) межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття; 9) така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.07.2019р. у справі №804/639/18.

З огляду на ч.5 ст.242 КАС України та правові висновки постанови Верховного Суду від 20.12.2019р. у справі №820/3914/17 суд доходить до переконання про те, що оскаржене рішення владного суб`єкта було прийнято із недоліками та дефектами процедури створення такої міри, котра виключає набуття управлінським волевиявленням нормативного характеру ознаки правомірності.

Між тим, суд не може оминути увагою той факт, що у розумінні ст.50 Цивільного кодексу України фізична особа підприємець є окремими учасником суспільних відносин, незважаючи на повне співпадіння в одній людині і статусу фізичної особи - громадянина, і статусу фізичної особи - підприємця.

29.09.2020р. реєстрація заявника у якості фізичної особи-підприємця була припинена.

Відтак, з указаної календарної дати за заявником залишився виключно правовий статус людини як фізичної особи-громадянина.

У той же час, згідно з п.1.2 Правил положення цього локального нормативно-правового акту не поширюються на фізичних осіб - громадян.

Таким чином, у розумінні ч.2 ст.264 КАС України положення Правил не можуть бути застосовані до заявника, адже він не є суб`єктом відповідних суспільних правовідносин.

До того ж у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 11.02.2021р. у справі №640/10315/20 відповідно до ч.3 ст.264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності; оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти, а звідси - не підлягають оскарженню нормативно-правові акти, які втратили чинність; аналогічний висновок зроблено Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.04.2020р. у справі №1440/2398/18 та від 11.08.2020р. у справі №640/18067/18.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав достатній обсяг тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права, вичерпав усі правові механізми для з`ясування об`єктивної істини.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

З цих міркувань позов заявника не може бути задоволений, позаяк стосується вже неіснуючого в умовах об`єктивної дійсності у якості речі матеріального світу локального нормативно-правового акту та спрямований відносно припинення юридичної дії акту права нормативного характеру, котрий був присвячений регламентуванню відносин виключно між суб`єктами господарювання, у той час як заявник з 29.09.2020р. втратив відповідний правовий статус фізичної особи підприємця.

Не підлягає задоволенню і клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України, адже умовою для прийняття судом відповідного процесуального рішення є факти визнання владним суб"єктом неправомірності власного акту, створення цим актом наслідків у вигляді порушення прав та інтересів приватної особи, самостійне виправлення владним суб"єктом недоліків власного акту та усунення спричинених актом порушень.

У спірних правовідносинах Виконавчий комітет не визнає жодного і перелічених факторів.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір", поклавши судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі у порядку п.8 ч.1 ст.238 КАС України - залишити без задоволення.

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України - 30.03.2021р.; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.