Справа № 460/1985/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/1985/19 пров. № 857/11824/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року (суддя - Нор У.М., час ухвалення - не зазначений, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - 26.09.2019р.),

в адміністративній справі №460/1985/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Рівненській області, в якому просив зобов`язати відповідача, починаючи з 11 жовтня 2017 року, провести перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку.

Відповідач ГУ ПФУ в Рівненській області позовних вимог не визнав, подав суду першої інстанції відзив на позовну заяву. Просив: 1) позовні вимоги залишити без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду згідно статей 122, 123 КАС України; 2) в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року позов задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести з 11.10.2017 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку.

З цим рішенням суду першої інстанції від 26.09.2019 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не було враховано норми статей 122, 123 КАС України, які обмежують строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Вважає апелянт, що позивач отримував пенсію щомісяця та мав можливість дізнатися про зменшення розміру пенсійної виплати з жовтня 2017 року. Тому вважає скаржник, що позивач порушив строки звернення до суду з даним адміністративним позовом та не надав належні докази щодо наявності поважних причин пропуску такого строку, а отже, позов не підлягає розгляду. Також зазначає апелянт, що судом першої інстанції не взято до уваги, що постановою Кузнецовського районного суду по справі №565/1518/17 від 06.10.2017 р., залишеною без мін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 р., зобов`язано Володимирецьке ОУПФУ Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії зі збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 20 років, але не вище 75% заробітку відповідно ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали місцем наслідок Чорнобильської катастрофи" по день припинення права на вказаний вид збільшення пенсії на таких підставах. Судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання та виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань у встановленому законодавством порядку. Крім того, апелянт зазначив, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII внесено зміни до частини другої статті 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та доповнено пункт 2 словами і цифрами "у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Стверджує, що позивач отримує пенсію по віку, обчислену відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та має підвищення на 1 процент розміру пенсії відповідно до Закону, яким призначено пенсію позивачеві, а тому підстав для перерахунку та виплати пенсії на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, із збільшенням пенсії на 1 відсоток заробітку за кожний рік роботи понад встановлений мінімальний стаж роботи 20 років, але не вище 75 відсотків заробітку, після набрання чинності відповідними змінами до Закону, тобто з 11.10.2017, немає.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 26.09.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача. Вважає, що подана відповідачем апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, натомість рішення суду першої інстанції відповідає вимогами чинного законодавства. Просить апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Рівненській області залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 26.09.2019 року залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорія) серії НОМЕР_1 (а.с.10), та з 02.10.2012 отримує пенсію за віком у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) (а.с.30).

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06.10.2017 року у справі №565/1581/17, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано Володимирецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 07.07.2017 року пенсію за віком із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 20 років, але не вище 75 процентів заробітку, на підставі норми частин другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", - по день припинення права на вказаний вид збільшення пенсії на таких підставах.

На виконання рішення суду у справі №565/1581/17 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII), що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи (а.с.13).

З 11.10.2017 року пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивача та визначено розмір пенсійної виплати на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) (а.с.31-34).

Не погоджуючись з припиненням виплати йому пенсії з урахуванням перерахунку відповідно до частини 2 статті 56 Закону №796-XII, позивач звернувся до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області зі зверненням щодо підстав зменшення пенсії з жовтня 2017 року (а.с.11).

У відповідь листом від 02.08.2019 року за вих. № 91/Т-88 відповідач повідомив, що із внесенням Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII змін до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які набрали чинності з 11.10.2017 року, право на пенсію у повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому з 11.10.2017 розмір пенсії позивача визначено на умовах Закону №1058-IV (а.с.12).

Позивач звернувся з позовом до суду про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав щодо задоволення позовних вимог з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" від 03.10.2017 №2148-VIII (далі - Закон №2148-VIII) до частини другої статті 56 Закону №796-XII внесено зміни, зокрема доповнено словами і цифрами "у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Даний закон набрав чинності з 11.10.2017.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у розглядуваній адміністративній справі №460/1985/19 позивач просить зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу починаючи з 11 жовтня 2017 року.

Отож, у вказаних правовідносинах суду необхідно встановити наявність права позивача на перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 11.10.2017 року з урахуванням пільгового характеру розрахункової величини, визначеної ч.2 ст.56 Закону №796-XII до внесення відповідних змін.

Аналіз внесених до ч.2 ст.56 Закону № 796-XII змін Законом №2148-VIII свідчить, що з 11.10.2017 року відповідно до ч.2 ст.56 Закону № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови відповідного стажу роботи, у разі призначення пенсії на умовах ч.2 ст.27 Закону №1058-IV.

Так, відповідно до частини другої статті 27 Закону №1058-IV, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Отже, Закон №796-XII визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч.2 ст.56 Закону №796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Разом з тим, ч.2 ст.27 Закону №1058-IV надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або спеціальним Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06.10.2017 у справі № 565/1581/17 відповідач здійснив перерахунок та виплату з 07.07.2017 пенсії за віком позивача із збільшенням пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад 20 років, але не вище 75 процентів заробітку, на підставі норми частини другої статті 56 Закону № 796-XII.

Відтак, право на перерахунок пенсії за віком позивача з 07.07.2017 із збільшенням пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад 20 років, але не вище 75 процентів заробітку, на підставі норми ч.2 ст.56 Закону № 796-XII в редакції до 11.10.2017 визнано за позивачем постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06.10.2017.

Тобто, пенсія позивача призначена саме на умовах ч.2 ст.27 Закону №1058-IV, якою надано окремій категорії осіб право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або спеціальним Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 03.07.2018р. (справі №565/798/17), щодо поняття пенсії - що це виплати, які здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Пенсія, підвищення, доплата до неї призначаються і виплачуються у розмірах, встановлених чинним законодавством України до моменту внесення до нього відповідних змін, наслідком яких є їх перерахунок.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, а також того, що внесені Законом № 2148-VIII зміни до ч.2 ст.56 Закону №796-XII не зумовлюють перерахунок пенсії позивача, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що виплата пенсії позивача на умовах відповідно до постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06.10.2017 року має здійснюватися до моменту внесення відповідних змін у законодавство, на підставі якого позивачу виплачується пенсія, та обґрунтовано встановив протиправність дій відповідача щодо здійснення з 11.10.2017 року виплати пенсії позивачу без урахування положень ч.2 ст.56 Закону №796-XII, через що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для перерахунку та виплати пенсії позивачу на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, із збільшенням пенсії на 1 відсоток заробітку за кожний рік роботи понад встановлений мінімальний стаж роботи 20 років, але не вище 75 відсотків заробітку, після набрання чинності внесеними змінами Законом №2148-VIII до ч.2 ст.56 Закону №796-XII.

Щодо доводів відповідача ГУ ПФУ у Рівненській області про порушення позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, що є підставою для залишення позову без розгляду, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні. Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод: небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (див. також: рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002, «Аманн проти Швейцарії» від 16.02.2000).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див, рішення від 06.09.2005 у справі «Гурспка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00. п. 59): спроможним запобігти виникненню або продовженню порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Із висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 24.12.2020 року під час розгляду справи №510/1286/16-а, касаційний суд з питання щодо застосування строку звернення до суду вважає, що, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Судом встановлено, що позивач у липні 2019 року звернувся до пенсійного органу зі зверненням щодо розміру виплаченої пенсії, на яке отримав відповідь за вих. № 91/Т-88 від 02.08.2019 року, за змістом якої позивачу стало відомо про зменшені виплати, починаючи з жовтня 2017 року, де відповідач вказав на відсутність підстав щодо доплати за стаж роботи на підставі ч.2 ст.56 Закону №796-XII. Вказане стало підставою для звернення 21 серпня 2019 року до суду із позовною заявою у вказаній справі.

Таким чином, перебіг строку звернення до суду з даним позовом розпочався саме з моменту отримання позивачем вказаного листа, після отримання якого позивач звернувся до суду, тому колегія суду вважає, що строк звернення до суду ним пропущений не був.

При цьому, жодних доказів на підтвердження того, що позивачу було відомо про порушення його прав до отримання листа від 02.08.2019 року за вих. № 91/Т-88, відповідачем суду не надано та судом не встановлено.

З врахуванням встановленого, колегія суддів приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ГУ ПФУ в Рівненській області у межах, визначених частиною 2 статті 122 КАС України, відповідно, не пропустивши строк звернення до суду, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача у відповідній частині.

Отже, з огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 26.09.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року в адміністративній справі №460/1985/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль