Справа № 520/610/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 р.Справа № 520/610/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

позивача - ОСОБА_1 , представника третьої особи - Степаненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 30.09.20 року по справі № 520/610/2020

за позовом ОСОБА_1

до Апеляційного суду Харківської області третя особа Державна судова адміністрація України

про поновлення на посаді та виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Апеляційного суду Харківської області (далі відповідач, Апеляційного суду Харківської області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України (далі ДСА України, третя особа), в якому просила суд:

- зобов`язати Апеляційний суд Харківської області ввести ОСОБА_1 в штат Апеляційного суду Харківської області з 12 жовтня 2016 року та поновити ОСОБА_1 на посаді судді;

- виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року за час вимушеного прогулу згідно з довідкою Апеляційного суду Харківської області від 03.12.2018 року №03-56/196 у розмірі 753733,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі №П/9901/247/18; 800/606/16, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду 06 листопада 2018 року визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1618-VІІІ, якою ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області у зв`язку з порушенням присяги та на підставі якої наказом голови Апеляційного суду Харківської області Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду №04-03/88-ос від 11 жовтня 2016 року позивача було відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області.

Отримавши 23.11.2018 повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду, позивач звернулась до голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Харківської області з заявою про поновлення її в штаті Апеляційного суду Харківської області, у відповідь на яку 04.12.2018 року одержала лист від голови ліквідаційної комісії про відмову в задоволенні її прохання з роз`ясненням, що рішення судів про скасування наказу голови, яким позивача відраховано зі штату суду, та про поновлення в штаті на адресу Апеляційного суду Харківської області для виконання не надходили, а також у разі поновлення позивача у штаті необхідно вирішити питання про виплату суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, а тому станом на 04.12.2018 правових підстав для поновлення її у штаті Апеляційного суду Харківської області не вбачається.

Зауважує, що вона була звільнена постановою Верховної Ради України саме з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а тому вважає, що повинна бути внесена в штат як суддя Апеляційного суду Харківської області.

Крім того, вказує, що відповідно до наданої на її прохання Апеляційним судом Харківської області довідки про розмір суддівської винагороди, яку б вона мала отримати, працюючи на посаді судді з 30 листопада 2016 року, розмір суддівської винагороди складає 753733 грн. 50 коп.

З огляду на викладене вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 по справі №520/610/2020, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Апеляційного суду Харківської області (майдан Героїв Небесної Сотні, 36, м.Харків, 61001, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5), про поновлення на посаді та виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Зобов`язано Апеляційний суд Харківської області (майдан Героїв Небесної Сотні, 36, м.Харків, 61001, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) суддівську винагороду з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року за час вимушеного прогулу згідно з довідкою Апеляційного суду Харківської області від 03.12.2018 року №03-56/196 у розмірі 753733 (сімсот п`ятдесят три тисячі сімсот тридцять три) грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Апеляційного суду Харківської області (майдан Героїв Небесної Сотні, 36, м.Харків, 61001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 758 (сімсот п`ятдесят вісім) грн. 40 коп.

Третя особа, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року по справі № 520/610/2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у резолютивній частині рішення Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 10.05.2018 у справі №800/606/16, на яке посилається позивач та яким скасовано постанову Верховної Ради від 29.09.2016 №1618- VІІІ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Харківської області у зв`язку з порушенням присяги, відсутні зобов`язання щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді судді, зарахування її до штату, виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу. Вимоги щодо поновлення на посаді судді та виплати компенсації за час вимушеного прогулу позивачем не заявлялись.

Крім того вказує, що рішення Вищої ради юстиції від 02.03.2016 №539/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Харківської області за порушення присяги є чинним, оскільки постановою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2016 (справа № П/800/158/16), яка вступила в законну силу, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо скасування рішення Вищої ради юстиції від 02.03.2016 №539/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Харківської області за порушення присяги.

У зв`язку з чим, вказує, що на підставі пункту 3 частини шостої статті 126, пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України, статті 56, пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1798 «Про Вищу раду правосуддя», якими, зокрема, передбачено, що суддя, щодо якого до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя» Вищою радою юстиції внесено подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя рішенням від 11.07.2019 №1838/0/15-19 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Харківської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (за вчинення істотного дисциплінарного проступку). На підставі вказаного рішення, наказом Апеляційного суду Харківської області від 04.09.2019 №04-03/107-ос позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області у зв`язку зі звільненням з посади відповідно до вказаних норм. Таким чином, як вказує апелянт, рішення Вищої ради правосуддя від 11.07.2019 «1838/15-19 реалізовано.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постановах від 07.05.2020 по справі № 9901/1/20, від 26.06.2019 по справі № 2а-12876/09/2670, від 01.07.2020 у справі № 800/510/16, в яких, зокрема, зазначено, що питання про поновлення позивача на посаді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на час розгляду справи, Вищою радою правосуддя як єдиним компетентним органом приймати рішення щодо призначення суддів на посадах, оскільки за відсутності спеціально передбаченого механізму поновлення судді на посаді, саме Вища рада правосуддя має його визначити, вказує, що, за відсутності рішення Вищої ради правосуддя про поновлення ОСОБА_1 на посаді, суд першої інстанції в оскаржуваному висновку дійшов помилкового висновку щодо зобов`язання відповідача виплатити останній суддівську винагороду з 12.10.2016 по 30.11.2018 за час вимушеного прогулу у розмірі 753 733 грн.

Додатково ДСА України повідомила, що в силу приписів Порядку виконання рішень судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 по даній справі щодо стягнення на користь позивача суддівської винагороди за час вимушеного прогулу у розмірі 753 733,50 грн можливо виконати лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

З урахуванням викладеного, вказує, судом першої інстанції неповно встановлено фактичні обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про задоволення позовним вимог ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд їх задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечувала, покликався на правову позицію, викладену у позові, просила суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні вимог скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника третоьї особи та позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 27 червня 1996 р. №482/96 позивач призначена на посаду судді Жовтневого районного суду міста Харкова.

Постановою Верховної ради України від 7 лютого 2002 р. № 3060-111 обрана суддею Апеляційного суду Харківської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1618-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області у зв`язку з порушенням присяги.

Відповідно до статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суду", на підставі вказаної постанови Верховної Ради України, наказом голови Апеляційного суду Харківської області «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду» № 04-03/88-ос від 11 жовтня 2016 року позивач відрахована зі штату Апеляційного суду Харківської області.

Вказану постанову Верховної Ради України позивач оскаржила до Верховного Суду та його рішенням у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 травня 2018 р. у справі № 800/606/16 позов задоволено : визнано незаконною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1618-VIII про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Харківської області.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 06.11.2018 року апеляційну скаргу Верховної Ради України на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року - залишено без задоволення. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року - залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що 23.11.2018 року позивач звернулась до голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Харківської області з заявою про поновлення в штаті Апеляційного суду Харківської області.

Листом від 04.12.2018 року № 04-33/86052 голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Харківської області позивачу відмовлено у поновленні в штаті суду у зв`язку з тим, що відсутнє рішення суду про скасування наказу голови суду про відрахування зі штату, поновлення в штаті суду та не вирішено питання про виплату суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі №520/11100/18, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Апеляційного суду Харківської області про скасування наказу задоволено, скасовано наказ голови Апеляційного суду Харківської області "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду" № 04-03/88-ос від 11 жовтня 2016 року.

На підставі вказаного рішення суду 14.03.2019 року внесено запис у трудову книжку позивача за № 22, яким запис №19 про відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Харківської області вважати недійсним.

Також судом встановлено, що 28.03.2019 року позивач подала до Апеляційного суду Харківської області заяву про початок виконання обов`язків судді.

На вказану заяву голова ліквідаційної комісії Апеляційного суду Харківської області надала відповідь від 23.04.2019 року за вих.№05-06/626/04-14, зі змісту якої вбачається, що для реалізації вимог, викладених у заяві позивача, Апеляційним судом Харківської області 02.04.2019 року за вих.№03-47/05-09/494/2019 було направлено голові ДСА України на затвердження зміни до штатного розпису АСХО на 2019 рік з 01 квітня, згідно яких у штатний розпис вводиться посада судді.

ДСА України своєю відповіддю за вих.№8-10409/19 від 17.04.2019 року повідомила про те, що внесення змін до штатного розпису Апеляційного суду Харківської області на 2019 рік (доповнення однією штатною посадою судді) для поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Апеляційного суду Харківської області є передчасним, оскільки в резолютивних частинах рішень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2018 року, Великої палати Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі № 800/606/16 та Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі № 520/11100/18 відсутні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Апеляційного суду Харківської області, такі вимоги не заявлялись під час судового розгляду та не були предметом судового розгляду. Враховуючи викладене, оскільки у штатному розкладі Апеляційного суду Харківської області відсутня вакантна посада судді, виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 у справі №520/11100/18 є неможливим, а заява позивача від 28.03.2019 залишається без задоволення.

На підставі пункту 3 частини шостої статті 126, пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України, статті 56, пункту 14 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1798-УІІІ, статті 115 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Вища рада правосуддя рішенням від 11 липня 2019 р. № 1838/0/15-19 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Харківської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення істотного дисциплінарного проступку).

При цьому, з наявних матеріалів справи вбачається, що 29.08.2019 року Державною судовою адміністрацією України затверджено зміни до штатного розпису на 2019 рік Апеляційного суду Харківської області з 11 липня 2019 року на підставі Рішення Верховного суду від 10.05.2018 року по справі №800/606/16, постанови Верховного суду від 06.11.2018 року, рішення Харківського окружного адміністративного від 30.01.2019 року № 520/11100/18 та рішення ВРП від 11.07.2019 року №1838/0/15-19, введено до штату суду 1 штатну посаду - суддя.

Наказом Апеляційного суду Харківської області №04-03/107-ос від 04.09.2019 року відраховано суддю Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1 зі штату суду 4 вересня у зв`язку зі звільненням з посади судді відповідно до пункту 3 частини шостої статті Конституції України на підставі рішення Вищої ради правосуддя.

05.09.2019 року Державною судовою адміністрацією України затверджено зміни до штатного розпису на 2019 рік Апеляційного суду Харківської області з 05 вересня 2019 року на підставі рішення Верховного суду від 10.05.2018 року по справі № 800/606/16, постанови Верховного Суду від 06.11.2018 року, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року №520/11100/18 та рішення ВРП від 11.07.2019 року №1838/0/15-19, якими виведено зі штату суду 1 штатну посаду - суддя.

Також судом встановлено, що згідно довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-56/120 від 19.12.2019 року, суддівська винагорода ОСОБА_1 за період з моменту звільнення по 30.11.2018 року, яку вона могла отримати, працюючи на посаді судді, складала 753733,50 грн.

Позивач, вважаючи, що з огляду на скасування постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 №1618-VIII про звільнення її з посади судді Апеляційного суду Харківської області, має бути введена в штат Апеляційного суду Харківської області та поновлена на посаді судді, у зв`язку з чим також має право на виплату суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року за час вимушеного прогулу згідно з довідкою Апеляційного суду Харківської області від 03.12.2018 року № 03-56/196 у розмірі 753733,50 грн, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості з посиланням на встановлення судом факту перебування позивача у штаті Апеляційного суду Харківської області в період з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року та визнання відповідачем адміністративного позову в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині поновлення позивача на посаду, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення, оскільки рішенням Вищої ради правосуддя від 11 липня 2019 р. №1838/0/15-19 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. Вказане рішення не оскаржується позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 131 Конституції України (у редакції, яка діяла до 30 вересня 2016 року) було передбачено, що в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої належить, зокрема, внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 126 Конституції України (у зазначеній редакції) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення ним присяги.

Порядок звільнення судді з посади на час виникнення спірних правовідносин регулювався Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно зі ст. 111 цього Закону суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Після набрання 30 вересня 2016 року чинності законами України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» встановлено новий порядок та підстави звільнення суддів з посад.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 131 Конституції України (у редакції, чинній після 30 вересня 2016 року) ухвалення рішення про звільнення судді з посади належить до повноважень Вищої ради правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (у редакції, чинній після 30 вересня 2016 року) рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Закон України «Про Вищу раду правосуддя».

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя було визначено Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII, який набрав чинності 05.01.2017.

Так, статтею 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016, № 1798-VIII до повноважень Вищої ради правосуддя віднесено, зокрема, внесення подання про призначення судді на посаду та ухвалення рішення про звільнення судді з посади.

Відповідно до п. 14 розділу ІІІ цього ж Закону матеріали та подання Вищої ради юстиції про звільнення суддів, за якими до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, передаються до Вищої ради правосуддя для ухвалення рішення про звільнення суддів з посад з підстав, зазначених у поданнях. Рішення про звільнення судді з посади ухвалюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення. Регламентом Вищої ради правосуддя може бути передбачена спрощена процедура розгляду цього питання.

Суддя, щодо якого до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» Вищою радою юстиції внесено подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

Так, матеріалами справи підтверджено, що на виконання норм законодавства, Вища рада правосуддя рішенням від 11.07.2019 №1838/0/15-19, на підставі пункту 3 частини шостої статті 126, пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України, статті 56, пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1798 «Про Вищу раду правосуддя», звільнила ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Харківської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (за вчинення істотного дисциплінарного проступку).

На підставі вказаного рішення, наказом Апеляційного суду Харківської області від 04.09.2019 №04-03/107-ос позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області у зв`язку зі звільненням з посади відповідно до вказаних норм.

Таким чином, рішення Вищої ради правосуддя від 11.07.2019 1838/15-19 реалізовано.

Разом з цим, не зважаючи на наведені обставини, наявність чинного рішення Вищої ради правосуддя про звільнення позивача з посади судді, ОСОБА_1 вважає, що оскільки рішення, за наслідками якого її було звільнено та відраховано зі штату суду (постанова Верховної Ради України від 29.09.2016 №1618-VIII), скасоване судовим рішенням, яке набрало законної сили, за період з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року вона має право на виплату суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, вважає помилковим такий висновок позивача, виходячи з наступного.

За правилами діючого на час звільнення (29.09.2016) позивача з посади судді законодавства, а саме ст.100 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, Вища рада юстиції була єдиним у державі конституційним органом, до повноважень якого належало внесення подання про звільнення суддів з посад до органу, який призначив або обрав суддю (з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України).

На виконання вказаних вимог Закону Вища рада юстиції 26.04.2016 внесла до Верховної Ради України подання від 25.04.2016р. №39/0/12-16 про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв`язку з порушенням присяги судді, на підставі якого постановою Верховної Ради України від 29.09.2016 прийнято постанову №1618-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Харківської області відповідно до пункту 5 частини 5 статті 126 Конституції України у зв`язку з порушенням присяги судді.

Слід зауважити, що питання правомірності подання Вищої ради юстиції від 02.03.2016 №539/0/15-16 щодо звільнення позивача з посади судді за порушення присяги, вирішувалось судом в адміністративній справі № П/800/158/16. Постановою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2016, яка вступила в законну силу, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання рішення незаконним.

Разом з цим, постановою Верховного Суду від 10.05.2018 по справі №800/606/16, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1618-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв`язку з порушенням присяги судді.

Таким чином, постанова Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1618-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Харківської області втратила чинність, а рішення Вищої ради юстиції від 02.03.2016 №539/0/15-16 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Харківської області за порушення присяги» залишилося діючим, що відповідно до ч.2 ст.112 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII та ст.3 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" мало бути підставою для його повторного розгляду Вищою радою правосуддя, як уповноваженим органом для прийняття рішення про звільнення судді з посади.

Вказане положення закону було реалізовано та рішенням Вищої ради правосуддя від 11.07.2019 № 1838/0/15-19 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України (вчинення істотного дисциплінарного проступку).

Колегія суддів зауважує, що визначальним у даній справі є можливість визначення періоду з 12.10.2016 по 30.11.2018 (період перебування ОСОБА_1 у штаті Апеляційного суду Харківської області) вимушеним прогулом, а відтак, правомірність вимоги про виплати позивачу за вказаний період суддівської винагороди.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" ані за № 2453-VI, ані в новій редакції за № 1402-VIII, не надає поняття вимушеного прогулу.

Так, за правилами ч.2 ст.235 КЗпП України рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається одночасно із вирішенням спору про поновлення працівника на роботі.

Отже, за загальними правилами трудового законодавства вимушений прогул має місце лише у разі незаконного звільнення та виплачується за умови поновлення працівника на посаді.

Доводи позивача ґрунтуються на тому, що у зв`язку зі скасуванням в судовому порядку постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 № 1618-VIII, скасована підстава, за якою ОСОБА_1 була звільнена та відрахована зі штату суду, а тому остання має бути поновлена на посаді.

При цьому, позивачем не враховано процедури звільнення судді з посади на час виникнення спірних правовідносин, яка визначена Законом № 2453-VI, та яка передбачала прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення судді виключно за відповідним поданням Вищої ради юстиції.

Тобто, скасування постанови Верховної Ради України про звільнення позивача не означає нівелювання обставин, яки стали підставою для звільнення, та не призводить до автоматичного поновлення позивача на посаді.

На користь цього висновку свідчить і той факт, що у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 по справі №800/606/16 разом із визнанням незаконною та скасуванням постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 № 1618-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Харківської області за порушення присяги не зазначено про поновлення її на посаді.

Слід зауважити, що спеціальними нормами (Законом України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016, № 1798-VIII), якими визначено порядок та підстави призначення, звільнення особи з посади судді, не врегульовано правовідносини з виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, а тому при вирішенні спірних відносина (наявності підстав для виплатити ОСОБА_1 суддівської винагороду з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року за час вимушеного прогулу згідно з довідкою Апеляційного суду Харківської області від 03.12.2018 року №03-56/196 у розмірі 753733,50 грн) застосуванню підлягає Кодекс законів про працю, частиною другою статті 235 якого передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Тобто, з аналізу наведеної норми вбачається, що рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути прийнято виключно за умови наявності рішення про поновлення такого працівника на роботі.

Колегією суддів встановлено, що після видання наказу голови Апеляційного суду Харківської області «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду» № 04-03/88-ос від 11 жовтня 2016 року про відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Харківської області, наказ про зарахування позивача до штату Апеляційного суду Харківської області у період з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року, не приймався.

Скасування наказу голови Апеляційного суду Харківської області "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду" № 04-03/88-ос від 11 жовтня 2016 року внаслідок прийняття рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі №520/11100/18, яке не оскаржувалося в апеляційному порядку, та внесення на підставі вказаного рішення суду 14.03.2019 року запису у трудову книжку позивача за № 22, яким запис №19 про відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Харківської області вважати недійсним, без видання наказу про зарахування позивача до штату Апеляційного суду Харківської області, не призвело до поновлення ОСОБА_2 на посаді судді Апеляційного суду Харківської області з 12 жовтня 2016 року.

На підтвердження вищенаведеного свідчить лист голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Харківської області від 04.12.2018 року № 04-33/86052, яким позивачу відмовлено у поновленні в штаті суду у зв`язку з тим, що відсутнє рішення суду про скасування наказу голови суду про відрахування зі штату.

Сторонами не заперечується, що у період з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 , як суддя Апеляційного суду Харківської області не працювала у штаті цього суду.

Як вбачається з навної в матералах справи копії трудової книжки, з 22.05.2017 ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю, яку припинено 16.05.2018, та лише 14.03.2019 внесено запис у трудову книжку позивача за № 22, яким запис №19 про відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Харківської області вважати недійсним.

Крім того, заяву про початок виконання обов`язків судді позивач до Апеляційного суду Харківської області надала 28.03.2019.

Отже, враховуючи, що у встановлений чинним законодавством спосіб рішення про поновлення позивача на посаді судді у період з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року не приймалося ані судом ані Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом, до повноважень якого віднесено прийняття рішення про призначення судді на посаду, та, як наслідок вказаний період не визнавався вимушеним прогулом, а позивач в цей час не перебувала в штаті суду, відсутні підстави стверджувати, що період між датою її звільнення та датою скасування в судовому порядку постанови Верховної Ради України є вимушеним прогулом, за який позивачу підлягає виплата суддівської винагороди.

Скасування рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 по справі №520/11100/18 наказу голови Апеляційного суду Харківської області «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду» №04-03/88-ос та визнання недійсним на цій підставі запису в трудовій книжці позивача про відрахування її зі штату суду, з урахуванням наведених вище обставин, також не свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на отримання суддівської винагороди за з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року.

З огляду на викладене, враховуючи наявність рішення Вищої ради правосуддя про звільнення ОСОБА_1 з посади судді та неприйняття після цього, у встановленому законодавством порядку, рішення про поновлення позивача на посаді, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року за час вимушеного прогулу згідно з довідкою Апеляційного суду Харківської області від 03.12.2018 року №03-56/196 у розмірі 753733,50 грн.

Згідно ч.6 ст.47 КАС України суд не приймає визнання позову відповідачем, якщо такі дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, своби чи інтереси.

Беручи до уваги встановлену судом апеляційної інстанціцї необґрунтованість позовних вимог в оскаржуваній частині, визнання позову відповідачем у цій частині суперечить закону, а тому не повинно було прийматися судом першої інстанції.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

Оскільки суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року за час вимушеного прогулу згідно з довідкою Апеляційного суду Харківської області від 03.12.2018 року №03-56/196 у розмірі 753733,50 грн., рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 по справі № 520/610/2020 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 по справі № 520/610/2020 скасувати в частині задоволення позову.

Прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Харківської області, третя особа Державна судова адміністрація України про виплату суддівської винагороди з 12 жовтня 2016 року по 30 листопада 2018 року за час вимушеного прогулу згідно з довідкою Апеляційного суду Харківської області від 03.12.2018 року №03-56/196 у розмірі 753733,50 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 26.03.2021 року