Справа № 320/11123/20
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року м. Київ № 320/11123/20

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддя Журавель В.О.,

при секретарі судового засідання - Кірсенко А.І.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Коваль Р.В.,

представника відповідачів - Литовченко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців, про визнання протиправним і скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1), Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16 вересня 2020 р., оформленого протоколом № 39, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 23 вересня 2020 р. №3307/5 "Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення", яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16 вересня 2020 р.;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перевірку щодо позивача за скаргою ОСОБА_3 проведено з порушеннями, при цьому перевірка вийшла за межі питань, вказаних у скарзі. За результатами позивача безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. Вважає, що вказане рішення є не обґрунтованим та підлягає скасування у зв`язку з тим, що у діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку (відсутні вина, протиправна поведінка); дії позивача в межах ВП № 60848165 повністю відповідають вимогам чинного законодавства України; Дисциплінарна комісія здійснила вихід за межі розгляду питань, які стали підставою для проведення позапланової перевірки; Дисциплінарною комісією не було проаналізовано та враховано заперечення позивача на подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності та не надано належної правової оцінки як доводам, наведеним у поданні Міністерства юстиції України, так і запереченням позивача проти вказаних доводів; Дисциплінарною комісією не надано жодного обґрунтування рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та не наведено жодних мотивів застосування до позивача обраного дисциплінарного стягнення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р. відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання по справі

18 грудня 2020 р. від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що Дисциплінарна комісія не може бути відповідачем у справі, так як не є юридичною особою, не має власного рахунку у банках, не наділена адміністративною процесуальною правоздатністю, а її рішення без відповідного наказу Мін`юсту не несуть будь-яких наслідків для приватного виконавця. Зазначає, що за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності позивача щодо здійснення виконавчого провадження № 60848165, яка проводилась на підставі скарги ОСОБА_3 від 2 червня 2020 р. та в межах предмету цієї скарги, встановлено порушення вимог частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII та абзаців другого, тринадцятого і шістнадцятого пункту 2 розділу VI Інструкції.

Звертає увагу, що висновки позапланової невиїзної перевірки діяльності позивача відповідають обставинам справи, а перевірка проведена у спосіб та в порядку, встановленому чинним законодавством України. Відповідач вказав також, що вилучити запис про притягнення позивача до відповідальності є технічно неможливим.

Відповідач-2, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав, з клопотанням та іншими заявами до суду не звертався.

25 лютого 2021 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Звертає увагу, що скарга ОСОБА_3 не стосувалася строків відправки постанови про відкриття виконавчого провадження. Зазначення у скарзі на те, що боржниця не отримувала відповідної постанови не стосується строків відправки, а стосується факту відправки, який підтверджено перевіркою Міністерства юстиції України, та пов`язане з небажанням боржниці отримати на пошті відповідне відправлення на своє ім`я. Тому, здійснюючи перевірку щодо строків відправлення документів виконавчого провадження, Міністерство юстиції України вийшло за межі предмета перевірки, що заборонено законодавством.

Звертає увагу, що передбачені вимогами законодавства види та розміри витрат виконавчого провадження було зазначено у відповідній постанові виконавцем. Проте, ні законом, ні підзаконними нормативно-правовими актами не передбачено окремої форми та порядку зазначення розмірів та витрат у виконавчому провадженні. Тому як доводи подання, так і твердження представника відповідачів щодо наявності цього порушення в постанові приватного виконавця Говорова П.В. є безпідставними, адже ним не порушено жодної норми.

5 березня 2021 р. до суду від представника відповідача-1 надійшло заперечення на відповідь на відзив. Стверджує, що постанова приватного виконавця Говорова П.В. від 27 березня 2020 р. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження на суму 2778 грн. 00 коп. не містить детального розрахунку, які саме витрати понесені під час здійснення виконавчого провадження, їх розмір та вартість. Тому наявні підстави вважати про можливе порушення прав боржника та стягнення надлишкових витрат.

Зазначає, що за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності позивача Міністерством юстиції України правомірно внесено подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, на підставі якого в подальшому його було притягнуто до відповідальності.

22 березня 2021 р. у судовому засіданні судом розглянуто клопотання відповідача-1 про те, щоб суд не брав до уваги відповідь представника позивача на відзив Мін`юсту у зв`язку з пропуском строку її подання та зловживанням процесуальними правами. Протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні цього клопотання.

У судовому засіданні 22 березня 2021 р. представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Зазначили, що дії позивача в межах ВП №60848165 повністю відповідають вимогам чинного законодавства України. Вказали, що відповідач-2 вийшов за межі розгляду скарги, оскільки ОСОБА_3 не зазначала у скарзі про пропущення строку на підправлення постанови виконавця, а зазначила лише, що не отримувала постанову про відкриття провадження. Отже, відповідач-2 повинен був в межах скарги перевірити лише факт відправки вказаної постанови, а не перевіряти факт своєчасності відправки. Відповідачі підтвердили факт відправи постанови, проте з порушенням строку на один день. Позивач зазначив, що ним пропущено строк відправки, оскільки коли помічник пішов на пошту відправляти поштову кореспонденцію, то в цей день відділення поштового зв`язку було знеструмлене, тому пошта не працювала.

У судовому засіданні 22 березня 2021 р. представник відповідача-1 позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що позивачем було порушено імперативну норму щодо строку направлення постанов виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення. Позивач порушив вимоги абз. 2, 13 та 16 пункту 2 розділу VI Інструкції щодо порядку витрат виконавчого провадження, а саме не підтверджено суму вказаних витрат та не вірно оформлено постанову, чим порушив інтереси скаржника - ОСОБА_3 . Зазначила, що висновки позапланової невиїзної перевірки діяльності позивача відповідають обставинам справи, а перевірка проведена у спосіб та в порядку, встановленому чинним законодавством України.

22 березня 2021 р. у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

2 червня 2020 р. ОСОБА_3 , як боржником у виконавчому провадженні №60848165, подано до Міністерства юстиції України скаргу на дії приватного виконавця Говорова Павла Володимировича.

У цій скарзі ОСОБА_3 вказала, що постанову про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала, про виконавче провадження узнала після списання коштів з рахунку. На рахунок накладено арешт, тому вона не може використовувати ці кошти, хоча має трьох дітей і перебуває у скрутному становищі. Помічник позивача повідомив, що додатково треба сплатити витрати 3200 грн., щоб виконавче провадження було закрито, а арешт з рахунків знято. Таку поведінку приватного виконавця ОСОБА_1 вважає аморальною, його вимоги про сплату витрат у розмірі 3200 грн. є необґрунтовано великими і незаконними, оскільки порушують її право на приватну власність - безперешкодне використання зарплати. Просить розібратись в ситуації і притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Міністерством юстиції України перевірку доводів та питань, поставлених у скарзі, було доручено Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Під час перевірки позивачем надано пояснення від 19 червня 2020 р. У ньому позивачем наведено нормативно-правове обґрунтування дій приватного виконавця у ВП №60848165 щодо накладення арешту на рахунки боржника та винесення постанови про стягнення додаткових витрат у ВП №60848165 та зазначено, що боржник жодного разу не звертався до приватного виконавця із письмовими заявами щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, зняття арешту з коштів на рахунку, не надавав жодних доказів щодо цільового використання своїх рахунків та не оскаржував дії приватного виконавця Говорова П.В. у суді.

За результатами проведення позапланової невиїзної перевірки за скаргою ОСОБА_3 діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було сформовано Довідку від 22 липня 2020 р.

У цій Довідці вказано факти, які викладені у скарзі, а саме: ОСОБА_3 зазначає, що приватним виконавцем накладено арешт на її кошти, що містяться на рахунку для зарахування заробітної плати; приватним виконавцем не направлено постанову про відкриття виконавчого провадження; приватним виконавцем стягуються з неї необґрунтовані витрати.

Довідкою встановлено наступні порушення, вчинені приватним виконавцем Говоровим П.В.: - порушення на один день строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження №60848165 (ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»); постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не виносилась, а винесена постанова про стягнення витрат виконавчого провадження має виноситись у разу закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа; не зазначення у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження розмірів та видів витрат виконавчого провадження (порушено абз.13 ч.2 розділ IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 р.).

Порушень при винесенні постанови про стягнення з боржника основної винагороди, а також при винесенні постанов про арешт майна боржника та арешт коштів боржника перевіркою не встановлено.

На підставі вказаної Довідки від 22 липня 2020 р. Міністерством юстиції України 10 вересня 2020 р. внесено до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

У поданні вказано, що у скарзі ОСОБА_3 зазначалось, що при здійсненні виконавчого провадження приватний виконавець наклав арешт на її кошти, що містяться на рахунку для зарахування заробітної плати, а також стягує з неї необґрунтовані витрати виконавчого провадження; заявниця звернула увагу, що постанову про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала.

Згідно з поданням встановлено порушення щодо строків надсилання документів виконавчого провадження та щодо порядку стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

У поданні зазначено, що по іншим питанням, порушеним у скарзі ОСОБА_3 , порушень вимог законодавства перевіркою не встановлено.

Згідно з поданням в діях позивача встановлено наступні порушення: постанова про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2019 р. надіслана приватним виконавцем з порушенням строку, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»; постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не виносилась, а винесена постанова про стягнення витрат виконавчого провадження має виноситись у разу закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, в зазначеній постанові не зазначено розміри та види витрат виконавчого провадження (порушено абз.13 ч.2 розділ IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 р.); зазначено про порушення позивачем принципів законності та вимог щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності (порушення п.2 ч.1 ст.4 та п.3 ч.1 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Порушень при винесенні постанови про стягнення з боржника основної винагороди, а також при винесенні постанов про арешт майна боржника та арешт коштів боржника у поданні не вказано.

Зроблено висновок, що виявлені порушення свідчать про неналежне виконання приватним виконавцем своїх обов`язків та містять ознаки дисциплінарного проступку. З урахуванням виявлених порушень внесено подання. Зазначено, що раніше до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарні стягнення не застосовувалися.

Листом від 11 вересня 2020 р. повідомлено позивача про засідання Дисциплінарної комісії на 16 вересня 2020 р. об 11:00 щодо розгляду вищевказаного подання.

Позивачем на подання подано заперечення від 15 вересня 2020 р.

16 вересня 2020р. на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців заслухали приватного виконавця ОСОБА_1 та його представника адвоката Коваля Р.О.

16 вересня 2020 р. відбулося засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців, на якому щодо позивача прийнято рішення, оформлене протоколом № 39, про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Наказом Міністерства юстиції України від 23 вересня 2020 р. №3307/5 "Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення" введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16 вересня 2020 р. та доручено Департаменту державної виконавчої служби забезпечити внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформації про застосування приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Це стягнення відображено в Єдиному реєстрі приватних виконавців https://erpv.miniust.gov.Ua/#/search-private-performer, де формується довідка про приватного виконавця ОСОБА_1 із зазначенням про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді «попередження» на підставі протоколу №39 від 16 вересня 2020 р., введеного в дію наказом Міністерства юстиції України від 23 вересня 2020 р. №3307/5.

Не погоджуючись з рішення відповідача в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 17 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) визначено, що державне регулювання діяльності приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України, яке, зокрема формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень (п.1); забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців (п.5); формує Єдиний реєстр приватних виконавців України, визначає порядок його ведення (п.6); здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця (п.8); вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (п.10) тощо.

У Єдиному реєстрі приватних виконавців України, забезпечення ведення якого статтею 23 Закону № 1403-VIII покладено на Мін`юст України, містяться відомості, визначені частиною 2 цієї статті, в т.ч. і про дату та номер рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та вид дисциплінарного стягнення (п.8).

Відповідно до вимог частини 4 статті 23 Закону № 1403-VIII Мін`юст України вносить інформацію до Єдиного реєстру приватних виконавців України не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відомостей, які згідно з цим Законом підлягають внесенню до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Частиною першою статті 34 Закону № 1403-VIII передбачено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Мін`юстом України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Підстави проведення позапланових перевірок визначено частиною третьою цієї статті, відповідно до пункту 2 серед яких письмові звернення учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

Під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 34 Закону № 1403-VIII).

Відповідно до вимог частини 6 статті 34 Закону № 1403-VIII у разі проведення позапланової невиїзної перевірки Мін`юст України надсилає приватному виконавцю письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений у запиті строк, який має бути достатнім для підготовки відповіді та копій документів, але не менше 10 календарних днів, приватний виконавець надає Мін`юсту України вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності (частина 7 статті 34 Закону № 1403-VIII).

Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців затверджено наказом Мін`юсту України від 22 жовтня 2018 р. № 3284/5 (далі - Порядок). Згідно з приписами п.4 Порядку позапланова перевірка діяльності приватного виконавця проводиться з підстав, визначених частиною третьою статті 34 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", та/або у разі надходження від Дисциплінарної комісії приватних виконавців скарги на діяльність приватного виконавця, яка була подана до цієї комісії.

Вимогами п.19 Порядку визначено, що під час проведення позапланових перевірок діяльності приватного виконавця з`ясовуються лише ті питання, потреба перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Згідно з приписами п.29 Порядку за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управління контролю (Управління забезпечення примусового виконання рішень) складає довідку, в якій зазначаються: підстави проведення перевірки; факти, викладені у зверненні або у скарзі, на підставі яких проводиться перевірка; обставини, встановлені під час перевірки, із посиланням на джерела отримання інформації; висновок щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства з посиланням на відповідну норму законодавства.

Вимогами розділу IV Порядку передбачено, що у поданні, зокрема, зазначаються: зміст виявлених порушень із посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів; наслідки, до яких призвели (або можуть призвести) порушення приватним виконавцем вимог законодавства (за наявності).

Системний аналіз положень статті 34 Закону № 1403-VIII та Порядку свідчить, що звернення учасника виконавчого провадження є підставою для проведення Мін`юстом позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця, яка полягає у витребуванні від приватного виконавця необхідних документів та відомостей у межах предмета звернення, що стосуються фактів, викладених у зверненні, та наданні приватним виконавцем вмотивованої відповіді та копій необхідних документів.

Відповідно до вимог статті 39 Закону № 1403-VIII Дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків. Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців затверджується Міністерством юстиції України.

Згідно з вимогами частини 6 цієї статті Дисциплінарна комісія:

1) розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності;

2) у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України;

3) приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Згідно з вимогами частини 9 статті 39 Закону № 1403-VIII рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії.

На виконання вимог статті 39 Закону № 1403-VIII Мін`юстом України розроблено Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затверджене наказом Мін`юсту від 27 липня 2017 р. № 3791/5 (далі - Положення № 3791/5).

Положення № 3791/5 визначає порядок утворення при Мін`юсті Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія), її завдання, функції та порядок діяльності (пунктом 1).

Порядок розгляду питань про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності визначено статтею 40 Закону № 1403-VIII.

Визначено, що Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень:

1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення;

2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця;

3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

У разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Системний аналіз вимог Закону № 1403-VIII і Положення № 3791/5 дає підстави для висновку про те, що обов`язком Дисциплінарної комісії є запрошення приватного виконавця, щодо якого розглядається питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, на засідання комісії та заслуховування його пояснень з питань, що стали підставою для внесення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності. У разі неявки приватного виконавця на засідання Дисциплінарної комісії з поважних причин, розгляд подання про притягнення такого приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності може бути відкладено.

У разі ж прийняття Дисциплінарною комісією рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення комісія повинна врахувати обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також наявність/відсутність дисциплінарних стягнень протягом останнього року. Тобто, рішення Дисциплінарної комісії повинно бути мотивованим.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону № 1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця.

Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України (частина 2).

Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

У разі якщо приватний виконавець протягом року з дня застосування до нього дисциплінарного стягнення не вчинив нового дисциплінарного проступку, він вважається таким, що не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Частиною 5 статті 41 Закону № 1403-VIII передбачено, що рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, введене в дію наказом Міністерства юстиції України, може бути оскаржено до суду.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч. 4 ст. 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що у скарзі ОСОБА_3 було зазначено, що заявник не отримала постанову про відкриття виконавчого провадження, на банківський рахунок заявника накладено арешт, що перешкоджає використанню коштів, вимоги про сплату витрат у розмірі 3200 грн. є необґрунтовано великими і незаконними, оскільки порушують її право на приватну власність - безперешкодне використання зарплати.

Суд зазначає, що згідно з наведеними вище вимогами законодавства під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Це означає, що під час позапланової перевірки позивача підлягали перевірці виключно ті питання, які зазначалися у скарзі - факт направлення (чи не направлення) постанови про відкриття виконавчого провадження, законність накладення арешту на банківський рахунок позивача, законність визначення розміру витрат виконавчого провадження у вказаній сумі.

Як у складеній Довідці, так і у внесеному Поданні в цілому зміст скарги заявника ОСОБА_3 наведено правильно та вказано, що на думку заявника приватним виконавцем незаконно накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку для зарахування заробітної плати; приватним виконавцем не направлено ОСОБА_3 ; приватним виконавцем стягуються з необґрунтовані витрати.

Судом встановлено, що за наслідками перевірки жодного з тих фактів, які вказані у скарзі ОСОБА_3 , по суті підтверджено не було.

Так, факт не направлення заявнику постанови про відкриття виконавчого провадження не підтвердився і був спростований. Перевіркою встановлено, що вказану постанову було направлено заявнику. Разом з тим, за висновком перевірки, викладеним у довідці та в поданні, ці дії здійснено несвоєчасно, тобто мало місце порушення вимог закону на один день щодо строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Надаючи оцінку такому висновку відповідача суд зазначає, що предметом скарги був факт направлення чи не направлення вказаної постанови, а не своєчасність її направлення. Оскільки своєчасність направлення постанови не оскаржувалася, то за приписами ч.4 ст.34 Закону № 1403-VIII під час проведення позапланової перевірки ці питання з`ясовуватися не повинні. З урахуванням наведеного суд погоджується з доводами позивача про те, що під час позапланової перевірки відповідачі вийшли за визначені законом межі перевірки скарги.

Факт незаконності накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку для зарахування заробітної плати заявника ОСОБА_3 , під час перевірки не підтвердився, про що безпосередньо зазначено як у довідці, так і у поданні. Відповідачем у цих документах визнано, що арешт на вказаний рахунок позивачем накладено законно та обґрунтовано.

Судом також встановлено, що за наслідками перевірки не було підтверджено і незаконності визначення розміру витрат виконавчого провадження у вказаній сумі. Разом з тим, за висновком перевірки, викладеним у довідці та в поданні, було виявлено недоліки в оформленні винесених постанов, зокрема: постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не виносилась, а винесена постанова про стягнення витрат виконавчого провадження має виноситись у разу закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа; не зазначено у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження розмірів та видів витрат виконавчого провадження (порушено абз.13 ч.2 розділ IV Інструкції з організації примусового виконання рішень). Порушень при винесенні постанови про стягнення з боржника основної винагороди, а також при винесенні постанов про арешт майна боржника та арешт коштів боржника перевіркою не встановлено.

Крім того, у поданні також зазначено про порушення позивачем принципів законності та вимог щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності (порушення п.2 ч.1 ст.4 та п.3 ч.1 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Щодо твердження відповідача про порушення при найменуванні постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 10 грудня 2019 р. у ВП№60848165, суд зазначає наступне.

Суд погоджується з твердженнями позивача про те, що всі постанови, що виносяться в межах виконавчих проваджень приватними чи державними виконавцями, формуються за допомогою Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Держателем та користувачем відповідної системи згідно з Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 5 серпня 2016 р. №2432/5, є Міністерство юстиції України.

Після прийняття наказу Міністерства юстиції України №2165/5 від 16 липня 2019 р. зміни в АСВП щодо найменування постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження тривалий час не вносилися, унаслідок чого до кінця 2019 р. система формувала наступну назву постанови: «про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження».

Дослідженням тексту постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 10 грудня 2019 р. у ВП №60848165, судом встановлено, що у ній зазначено саме «мінімальні витрати» виконавчого провадження та їх розмір 222 грн., про що безпосередньо вказано в тексті постанови.

Отже, дії позивача щодо винесення вказаної постанови узгоджуються з чинним законодавством України, відповідають технічним можливостям АСВП та не порушують права сторін та учасників виконавчого провадження.

Щодо твердження відповідача-1 про можливість винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження лише при закінченні виконавчого провадження або при поверненні виконавчого документа стягувачу, суд зазначає про наступне.

Частиною 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» безпосередньо передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до вимог п.2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. №512/5 до додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.»

Це означає, що наведеними вище нормами законодавства України чітко передбачено, що позивач має право винести постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум в межах ВП №60848165.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 р. у справі №750/5062/17 та у постанові Верховного Суду від 5 квітня 2019 р. у справі № 296/3226/17.

Щодо твердження відповідача-1, що позивачем порушено вимоги абз. 2, 13 та 16 пункту 2 розділу VI Інструкції щодо порядку витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Абзацом 13 ч.2 розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 р. передбачено, що якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Суд зазначає, що у постанові від 27 березня 2020 р. у ВП №60848165 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження вказано наступні види та розмір витрат: «При примусовому виконанні виконавчого документа понесені витрати пов`язані з роздрукуванням та відправкою документів виконавчого провадження, внесенням даних до АСВП та ПММ (паливно-мастильними матеріалами - авт.)… Розмір додаткових витрат виконавчого провадження складає 2 778 грн.».

Отже, судом встановлено, що передбачені чинним законодавством види та розміри витрат було визначено у вказаній постанові приватного виконавця.

Суд при цьому погоджується з доводами позивача про те, що ні Законом, ні підзаконними нормативно-правовими актами не передбачено окремої форми та порядку зазначення розмірів та витрат у виконавчому провадженні.

Суд також зазначає, що за наслідками перевірки не встановлено незаконності чи необґрунтованості визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в сумі 2778 грн., а лише встановлено недоліки в оформленні тексту постанови.

Суд враховує, що у відзиві відповідач зазначив, що наявні підстави вважати про можливе порушення прав боржника та стягнення надлишкових витрат, тобто вказував про ймовірне порушення прав боржника, а не факт такого порушення. Це означає, що перевіркою не встановлено незаконності чи необґрунтованості визначення витрат виконавчого провадження, а лише висловлено припущення щодо цього. З огляду на те, що факт незаконності визначення витрат виконавчого провадження перевіркою не встановлений, вказане припущення не повинно було братися до уваги відповідачами.

Оскільки вказані відповідачами порушення при оформленні постанов про визначення витрат виконавчого провадження також не були предметом оскарження, то за наведених обставин за приписами ч.4 ст.34 Закону № 1403-VIII під час проведення позапланової перевірки ці питання з`ясовуватися також не повинні. З урахуванням наведеного суд погоджується з доводами позивача про те, що під час позапланової перевірки відповідачі вийшли за визначені законом межі перевірки скарги.

Спірним рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16 вересня 2020 р., оформленого протоколом № 39, було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Суд зазначає, що при цьому Дисциплінарною комісією приватних виконавців не було взято до уваги те, що за наслідками перевірки жодного з тих фактів, які вказані у скарзі ОСОБА_3 , підтверджено не було, а вказані у довідці та в поданні нібито виявлені порушення не були предметом оскарження і за приписами ч.4 ст.34 Закону № 1403-VIII під час проведення позапланової перевірки ці питання з`ясовуватися не повинні.

За таких обставин у Дисциплінарної комісії приватних виконавців не було підстав для задоволення подання і застосування дисциплінарного стягнення щодо позивача, а виникали підстави для відхилення подання і прийняття іншого рішення щодо нього, передбаченого статтею 40 Закону № 1403-VIII.

Щодо аргументів відповідача про те, що Дисциплінарна комісія не може бути відповідачем в цій справі, оскільки не є юридичною особою, не має власного рахунку у банках, а її рішення без наказу не несуть будь-яких наслідків, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з вимогами пунктів 3, 4, 9 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27 листопада 2017 р. № 3791/5, така комісія наділена переліком завдань, які за своєю суттю є публічно-владними, а також суб`єктно до такої комісії входять посадові особи Міністерства юстиції України.

З огляду на викладене, суд не може погодись з аргументами відповідача в цій частині, оскільки Дисциплінарна комісія приватних виконавців під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, а також є колегіальним органом, наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, а також прийняття рішень про застосування до них дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 р. № 140/2740/19.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Про дотримання членами комісії означеної процедури свідчитиме належна мотивація прийнятого рішення: встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення висвітлених у скарзі питань; посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи, що до якої застосовуються дисциплінарне стягнення; норми права, що застосовані, і ті, що не застосовані, з викладенням мотивів їх незастосування.

І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 р. № 2040/6763/18.

Європейський суд з прав людини в рішеннях неодноразово наголошував, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган державної влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі «Суомінеен проти Фінляндії» № 3780001/97, п. 36).

Про подібність відносин, які виникають під час засідань Дисциплінарної комісії приватних виконавців до здійснення судочинства, можуть свідчити також обставини визначення порядку призначення членів комісії Законом, встановлення вимог до членів комісії, процедури засідання, можливість заявлення відводів, тощо.

Спірне рішення Дисциплінарної комісії у формі протоколу прийняте на підставі подання Міністерства юстиції України про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, внесеного за наслідками проведення невиїзної перевірки діяльності щодо здійснення виконавчого провадження ВП №60848165, проведеної на підставі скарги ОСОБА_3 .

Це подання містить пропозицію про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Вказане подання за своїм змістом і правовим визначенням має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення відповідно до цієї пропозиції.

Проте, зі змісту спірного рішення комісії судом встановлено, що остання, застосувавши до позивача дисциплінарне стягнення у виді попередження, не зазначила будь-які аргументи на користь прийняття чи відхилення доводів та доказів позивача та прийняття саме такого виду стягнення за результатами розгляду подання, не зазначила наявності тієї обставини, що питання, вказані у скарзі, не підтвердилися, а виявлені порушення не підлягали позаплановій перевірці, що свідчить про порушення принципу законності, а також комісія не навела мотиви, з яких виходила, обираючи саме таке рішення.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У цій справі судом встановлено, що відповідач за наслідками позапланової перевірки скарги ОСОБА_3 встановив відсутність тих порушень, які були предметом оскарження і, відповідно до закону, були предметом перевірки. Незважаючи на це, відповідач вийшов за межі предмета перевірки та почав встановлювати інші порушення, які не були предметом оскарження і не потягнули за собою настання жодних негативних наслідків для скаржника ОСОБА_3 - несвоєчасне направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, недоліки в оформленні постанови про стягнення витрат виконавчого провадження тощо.

Суд визнає, що ці дії вчинено відповідачем всупереч приписам ч.2 ст.2 КАС України і розцінює їх як прояв упередженості щодо позивача та намагання відповідача у будь-який спосіб знайти підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. У подальшому саме за вчинення тих дій, які не були предметом оскарження, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Суд зазначає, що втручання органів державної влади у здійснення особою своїх прав може бути здійснено лише у випадках, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві та має легітимну мету - здійснюється в інтересах національної та громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ці приписи захищають особу від свавільного втручання суб`єкта владних повноважень у здійснення ним своїх прав. У данному випадку ці приписи відповідачем дотримано не було.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд зазначає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 від 16 вересня 2020 р., оформленого протоколом № 39, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Оскільки згідно з приписами Закону рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України, а про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, то з огляду за задоволення позовної вимоги про скасування спірного рішення Дисциплінарної комісії також підлягає скасуванню і спірний наказ Міністерства юстиції України, яким його уведено в дію, а також про зобов`язання Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

При цьому суд не погоджується з доводами Міністерства юстиції України про те, що існує лише технічна можливість внесення нового запису про скасування цього дисциплінарного стягнення. Суд також не бере до уваги твердження відповідача про те, що Міністерство юстиції України не може вилучити з Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки саме це Міністерство є адміністратором вказаного реєстру, визначає спосіб та порядок його ведення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Судом встановлено у цій справі, що Міністерством юстиції України не дотримано принцип "належного урядування", оскільки у реєстр цим Міністерством внесено запис про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. У цій справі судом встановлено, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було протиправним і тому скасовано.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що саме зобов`язання Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності буде забезпечувати ефективний захист порушеного права позивача.

Суд також враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що дії та рішення відповідача були протиправними. Позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 18 листопада 2020 р. № 31757 позивачем сплачено судовий збір на суму 2522 грн. 40 коп.

Зважаючи на задоволення позовних вимог у справі понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 2522 грн. 40 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16 вересня 2020 р., оформлене протоколом № 39, в частині притягнення Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 23 вересня 2020 р. №3307/5 "Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення", яким уведено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16 вересня 2020 р. щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про притягнення до дисциплінарної відповідальності Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 .

Стягнути на користь Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича (код ЄДРПОУ - ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 00015622) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування сторін:

Позивач - Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 .

Відповідач-1 - Міністерство юстиції України, адреса: вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ - 00015622.

Відповідач-2 - Дисциплінарна комісія приватних виконавців, адреса: вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ - не відомо.

Суддя Журавель В.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 29 березня 2021 р.