Справа № 638/2059/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 р.Справа № 638/2059/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Цвіра Д.М., пр. Перемоги, 52в, м. Харків, Харківська, 61202, повний текст складено 16.02.21 року по справі № 638/2059/21

за позовом Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області

до Громадянина Російської Федерації - ОСОБА_1

про затримання з метою забезпечення заходів видворення за межі України,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області ( далі ГУ ДМС у Харківській обл., позивач) через представника ОСОБА_2 (далі представник позивача Гнипа В.М.) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , відповідач) в якому просило:

- затримати громадянина Російської Федерації ( далі РФ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців, -

- примусово видворити з Україні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.02.2021 адміністративний позов задоволено частково.

Затримано громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Примусово видворено за межі України громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_3 ( далі адвокат Малойфан Є.І.) (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛГ №000044) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ОСОБА_4 , який був представником ОСОБА_1 у суді першої інстанції згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України є адвокатом, право на заняття адвокатською діяльність якого зупинено з 21.04.2015 на підставі заяви згідно п.1 ч.1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI ( далі Закон № 5076).

Також згідно з даних Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_4 з 2016 по 2021 роки працював на посаді оперуповноваженого УБЗПТЛ ГУНП в Храківській обл., співробітниками якого спільно з співробітниками ГУ ДМС у Харківській обл. було затримано відповідача, що свідчить про порушення права відповідача на захист. Вказав, що належний переклад судового процесу та документів здійснено не було, тоді як відповідач не володіє українською мовою. Зауважив, що судом першої інстанції помилково зазначено про те, що рішення про примусове видворення відповідача 11.02.2021 ним не оскаржувалось, оскільки постанова ПН МХК 001364 та рішення про примусове повернення ГУ ДМС у Харківській обл. від 11.02.2021 були оскаржені в судовому порядку. Зазначив, що в протоколі про вчинення правопорушення позивачем ПР МХК №001364 зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 11.02.2021 о 15:40, тоді як часом вчинення самого правопорушення (перетин державного кордону України з РФ поза межами пропуску) зазначено 11.02.2021 15:41, тобто час розгляду визначено на 1 хвилину раніше, ніж складено протокол про саме правопорушення. Крім того, під час складення протоколу ПР МХК №001364 від 11.02.2021, розгляду справи про адміністративне правопорушення та складення постанови ПН МНК № 001363 від 11.02.2021 не було залучено перекладача, що є підставою для скасування такої постанови, та як наслідок свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

18.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 638/2059/21.

18.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. 286 КАС України.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.

11.02.2021 працівниками ГУДМС України в Харківській обл.під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення нелегальних мігрантів та ОБГ м. Харкова виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк. Дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території Україні не вживав, до органів міграційної служби не звертався.

11.02.2021 за порушення правил перебування іноземних громадян на території України т.в.о. начальника Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України Харківській області стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі КупАП) та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (штраф не сплачено).

11.02.2021 ГУ ДМС України в Харківській обл. відносно відповідача прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 14.02.2021 та заборонено в`їзд на територію України протягом 3 (трьох) років.

Станом на 14.02.202 вказане рішення не було виконано відповідачем, у зв`язку з чим ГУ ДМС у Харківській обл. звернулось до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а відповідач фактично оскаржує рішення суду в частині задоволення позовних вимог.

Отже, в межах апеляційного перегляду надається правова оцінка законності та обґрунтованості рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців та його примусового видворення за межі України .

За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773).

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону №3773 іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону №3773).

Статтею 30 Закону №3773 визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно зі ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до пп. 9 п.4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 ( далі Положення № 360) Державна міграційна служба України приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119) затверджена Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства ( далі Інструкція № 353/271/150)

За приписами п. 6 Розділу І Інструкції № 353/271/150 примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ цієї Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

За наслідком системного аналізу правових норм колегія суддів зазначає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже, видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 у справі № 755/12148/18, які, з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Як встановлено судовим розглядом т.в.о. начальника Холодногірського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України у Харківській обл. Коваленко М. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.02.2021, яким зобов`язано його покинути територію України терміном до 14.02.2021 та заборонити в`їзд терміном на три роки.

Проте, станом на 14.02.202 вказане рішення не було виконане відповідачем, громадянин РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України не покинув.

Враховуючи викладені вище правові норми та беручи до уваги наявність доказів, що свідчать про ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо примусового видворення з України громадянина РФ - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 , який був представником ОСОБА_1 у суді першої інстанції є адвокатом, право на заняття адвокатською діяльність якого зупинено з 21.04.2015, що свідчить про порушення права відповідача на захист, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки відповідачем самостійно укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 16.02.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 ( клієнт) доручає, а ОСОБА_4 приймає на себе обов`язок щодо здійснення функцій захисника або його представника як потерпілого.

Твердження апелянта про те, що належний переклад судового процесу та документів здійснено не було, колегія суддів також визнає необґрунтованими, оскільки як вбачається з журналу судового засідання від 16.02.2021, який міститься в матеріалах справи, судом було залучено перекладача ОСОБА_5 , встановлено її особу, роз`яснено право щодо з`явлення їй відводу, від реалізації якого відповідач відмовився та зазначив, що розуміє, що відбувається під час судового процесу та підтвердив факт отримання позовної заяви з додатками.

Підтвердженням правильного перекладу слугує зафіксований в журналі судового засідання та розписці, що містяться в матеріалах справи, факт обізнаності та ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом позовних вимог та отримання копії судових рішень.

Виконання судом першої інстанції в повній мірі приписів норм процесуального права в частині забезпечення відповідача перекладачем підтверджується наявною в матеріалах справи присягою перекладача і попередження про кримінальну відповідальність, що спростовує вищевказані доводи скаржника.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 у справі №754/8035/16-а, які з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Посилання представника апелянта на те, що судом першої інстанції помилково зазначено про те, що рішення про примусове видворення відповідача 11.02.2021 ним не оскаржувалось, оскільки постанова ПН МХК 001364 та рішення про примусове повернення ГУ ДМС у Харківській обл. від 11.02.2021 були оскаржені в судовому порядку, колегія суддів до уваги не бере, виходячи з наступного.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 у справі № 520/2784/21 позовну заяву ОСОБА_1 до т.в.о. начальника Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській обл. Коваленко М. В., Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській обл., першого заступника начальника ГУ ДМС України в Харківській обл. Адамова І. В. про скасування постанов та рішення повернуто позивачу та повернуто суму сплаченого судового збору на підставі заяви про відкликання позову та повернення сплаченого судового збору.

Як вбачається зі змісту вказаного судового рішення судовий збір у розмірі 2124 грн. повернуто представнику позивача згідно квитанції № 0.0..1 від 22.02.2021, яку подано разом з позовною заявою, що свідчить про те, рішення про примусове повернення ГУ ДМС у Харківській обл. від 11.02.2021 та постанова ПН МХК 001364 були оскаржені представником відповідача вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення від 16.02.2021.

Доводи апелянта про те, що час розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено 11.02.2021 о 15:40, що на 1 хвилину раніше, ніж складено протокол про саме правопорушення 11.02.2021 15:41, а тому вони є такими, що підлягають скасуванню, колегія судів до уваги не бере, та зазначає , що наявність технічної помилки ( описки) у їх оформленні не свідчить про неправильність їх змісту, а відтак не спростовує факту вчинення відповідачем відповідного адміністративного правопорушення.

Посилання представника позивача на те, що під час складення протоколу ПР МХК №001364 від 11.02.2021, розгляду справи про адміністративне правопорушення та складення постанови ПН МНК № 001363 від 11.02.202 уповноваженою особою позивача не було залучено перекладача, що є підставою для скасування такої постанови, а відтак і рішення про примусове повернення позивача від 11.02.2021, яке прийняте на її підставі, колегія суддів відхиляє, оскільки положення ст. 26 Закону №3773 не містять приписів про те, що таке рішення приймається уповноваженим органом на підстави відповідної постанови, тобто притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку статті 203 КУпАП та примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країни походження відповідно до 26 Закону №3773 є різними правовими процедурами.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року по справі №638/2059/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 29.03.2021.