Справа № 653/3686/20
Суддя: Делалова О. М.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 653/3686/20
Провадження № 2-а/653/15/21
РІШЕННЯ

іменем України

10 березня 2021 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі :

головуючого судді Делалової О.М.,

при секретарі Мироненко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Генічеська в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції, поліцейського батальйону №1 роти №1 ВПП в АР Крим та м. Севастополі капрала поліції Грабка Артема Станіславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 09.11.2020 року відповідачем була складена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №3404740, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП за те, що він нібито, керуючи т/з, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Stop. Рух без зупинки заборонено» та не пред`явив посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії, чим порушив п.п.«а» п.2.1 ПДР України. Зазначає, що інспектор безпідставно зупинив його т/з, адже він не порушував вимоги дорожнього знаку 2.2., тому що він був встановлений біля узбіччя для крайньої правої полоси, по якій рух дозволено праворуч і був невидимий з полоси, по якій рухався позивач, з якої можливий рух лише ліворуч. Знак не був продубльований, а тому його неможливо було побачити т/з у лівій полосі для руху. Також вказує, що після вимоги поліцейського надати документи на т/з, позивач просив заначити причину зупинки, пред`явити службове посвідчення. Відповідач, проігнорувавши дане прохання, почав розгляд справи. ОСОБА_1 зазначає, що він не відмовлявся від виконання п.2.4 ПДР України, а лише вимагав від відповідача, щоб він діяв на підставі в межах закону. Тому позивач вважає, що постанова винесена з грубим порушенням чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач надав відзив, де вказує, що вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. 09.11.2020 року відповідачем було виявлено автомобіль Volkswagen Caddy, д/н НОМЕР_1 , під керуванням позивача, який не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив Правила дорожнього руху. Зупинивши правопорушника, інспектори поліції підійшли до водія даного т/з, належним чином представились та попросили водія пред`явити відповідні документи на т/з, як того вимагає ст. 16 Закону України «Про дорожній рух». Однак, ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився пред`являти документи, чим порушив п. 2.4 ПДР. Відповідно до ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.126 КУпАП., оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, поліцейським було проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення та складено постанову серії ЕАМ № 3404740 від 09.11.2020 року та надано позивачеві для ознайомлення. За результатами розгляду адміністративної справи до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови від 09.11.2020 року. Вказує, що постанови винесена з дотримання вимог чинного законодавства, уповноваженою на те особою, позивач був ознайомлений зі своїми правами. Таким чином, відповідач вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову та скасування постанови відсутні. Також, відповідачем був наданий відеозапис з місця події.

Ухвалою від 17.11.2020 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем винесена постанова ЕАМ № 3404740 від 09.11.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за порушення ч.1 ст.126 КУпАП, згідно якої 09.11.2020 року близько 08-39 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, д/н НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Stop. Рух без зупинки заборонено» та не пред`явив посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії, чим порушив п.2.1а ПДР України. Відповідно до резолютивної частини вказаної постанови до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Дана правова позиція закріплена в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якій зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП, у ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Вимогами статті 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Перед прийняттям рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суб`єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати твердження позивача, але таких доказів постанова не містить.

На думку суду відповідачем не доведено, що в даному випадку при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП у відношенні позивача було дотримано норм діючого законодавства, а саме, Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух».

Так, на підтвердження законності винесення оскаржуваної постанови відповідачем був наданий відеозапис з місця події, з якого вбачається не надання ОСОБА_1 поліцейському документів, перелічених в п.2.1 ПДР України та ст.16 ЗУ «Про дорожній рух» через те, що позивач просив останнього надати докази порушення ним вимог знаку 2.2 та у зв`язку з чим законності його зупинки. Позивач не відмовлявся в наданні посвідчення водія, він лише просив поліцейського провести розгляд справи у відповідності до вимог закону та надати йому докази порушення ним вимог знаку 2.2. З відео не вбачається порушення позивачем вимог знаку 2.2. З відео вбачається, що знак 2.2 встановлений на узбіччі правої смуги дороги. Доказів про те по якій саме смузі рухався позивач, чи відноситься дія знаку 2.2 на смугу по якій рухався позивач, суду не надано, через що суд не може визначити, чи було скоєно правопорушення позивачем, і чи законна була зупинка його транспортного засобу.

Таким чином, позивач, не погоджуючись з порушенням ним Правил дорожнього руху, не надав поліцейському документи на т/з, внаслідок чого відповідач притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, відповідно до вимог ст.36 КУпАП.

Суд вважає, що при зупинці т/з ОСОБА_1 поліцейським належним чином не було доведено склад порушення ПДР України, а також не надані беззаперечні докази цього порушення, що виключає його відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.1ст.126 КУпАП, відповідачем не з`ясовано всіх фактичних обставин справи, було грубо порушено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, тому суд вважає за необхідне скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №3404740.

Таким чином, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Крім цього, оскільки поліцейський, який виніс оскаржувану постанову, є посадовою особою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, тому судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Керуючись ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3404740 від 09.11.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму витрат зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова