Справа № 308/2577/21
Суддя: Деметрадзе Т. Р.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2577/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Деметрадзе Т.Р., секретаря судового засідання Вільчак В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовною заявою адвоката Стецяк Тетяни Іванівни, яка діє в інтересах громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального Управління Державної прикордонної служби України про скасування рішення про примусове повернення, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Стецяк Т.І., яка діє в інтересах громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення про примусове повернення.

Позовні вимоги мотивує тим, що 17 лютого 2021 Чопським прикордонним загоном було ухвалено Рішення про примусове повернення громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 . Рішення обґрунтоване зокрема тим, що 15.02.2021 він був виявлений та затриманий при спробі незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску. Вказано, що такими діями ОСОБА_1 «грубо та свідомо порушив вимоги законодавства України, а саме ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України». Водночас, доказом вчинення позивачем такого правопорушення повинна була бути постанова суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, яка набула законної сили, якої на той момент не існувало.

Наголошує, що ОСОБА_1 легально в`їхав до України, має мету перебування в Україні - навчання на підготовчому відділенні Відкритого міжнародного університету «Україна» в м. Києві, для отримання вищої освіти, мав дозвіл - діючу до 01.10.2021 посвідку на тимчасове перебування в Україні, має місце проживання - орендовану з друзями квартиру в м. Києві.

Зауважує, що в оскаржуваному рішенні не наведено належних підстав його ухвалення, не вказано країну, в яку повинен повернутися ОСОБА_1 , не вказано термін повернення - строки виконання рішення, не вказано, що йому роз`яснено наслідки невиконання рішення про примусове повернення чи ухилення від його виконання у вигляді звернення до суду з позовом про видворення та затримання. Ці обставини вказують на формальний характер рішення, та мету його ухвалення, наявність формально існуючого документу, як доказу для подання позовів про затримання і видворення. Ці обставини вказують також на те, що ухвалення рішення не має наслідком його виконання.

Також наприкінці оскаржуваного рішення уповноважена особа вказує, що їй достеменно відомо про те, що позивач ухилятиметься від виїзду, саме тому існує ще й необхідність подачі позову про затримання з метою видворення. Зазначене твердження абсурдне, як і його мотивація про відсутність коштів для виїзду, адже всі кошти у нього були вилучені при затримані, вони містяться в сейфі у керівника.

Більше того, в оскаржуваному рішенні не встановлений строк його виконання, зобов`язання отримано не було. Таким чином, уповноважена на його складання особа не зрозуміло з яких причин самостійно дійшла висновку про те, що позивач апріорі його не виконуватиме, як наслідок не передбачивши в оскаржуваному рішенні строк на його добровільне виконання.

Вказала, що фактично позивач дізнався про існування зазначеного рішення на судовому засіданні при вирішенні питання про його затримання з метою видворення. До цього він ніколи його не бачив, йому воно не вручалось.

З огляду на наведене просить скасувати Рішення від 17.02.2021 начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про примусове повернення громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач у судове засідання не з`явився та його представник подала заяву, згідно з якою просила розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів.

Представник Військової частини НОМЕР_1 ЗхРУ Державної прикордонної служби України у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заперечень на позов не подавав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України здійснюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VI.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Пунктом 16 ст. 4 Закону України Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Як вбачається з копії паспортних документів позивача судом встановлено, що він тимчасово перебував на території України на законних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Згідно зі ст. 26 Закону України №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до Розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним Наказом МВС України, Адміністрації Державної Прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 23.04.2012, рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (додаток 1) (далі - рішення про примусове повернення) готує у двох примірниках посадова особа органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ і затверджує начальник (заступник начальника) відповідного органу/підрозділу або особа, яка виконує його обов`язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 5 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (додаток 2) упродовж 24 годин прокурора за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3). У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

У пункті 5 розділу І цієї Інструкції зазначено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення /пункт 6 розділу І Інструкції/.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що уповноважені органи державної влади мають право прийняти рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, зокрема, якщо дії іноземців порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою його прийняття стала та обставина, що 15 лютого 2021 о 14 год. 50 хв. громадянин Алжирської республіки ОСОБА_3 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород» в районі 246 прикордонного знаку на відстані 500 метрів від державного кордону України при спробі незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску з Україну в Словацьку Республіку, в складі групи осіб.

Таким чином, підставою для прийняття рішення про примусове повернення громадянина Алжирської республіки Абдесселем ОСОБА_4 до країни походження або третьої країни стало затримання останнього органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби незаконного перетинання державного кордону України.

Та обставина, що постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2021 про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не набрала законної сили, по даній справі правового значення не має, так як підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало саме затримання іноземця під час спроби незаконного перетинання державного кордону України, а не притягнення його до адміністративної відповідальності.

Затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України є самостійною підставою для прийняття рішення про повернення незалежно від притягнення іноземця до відповідальності за ст. 204-1 КУпАП.

Захід забезпечення у вигляді адміністративного затримання, застосований відповідачем до позивача, останнім в порядку ст. 267 КУпАП не оскаржувався.

Будь-яких доказів наявності обставин, визначених ч. 1 ст. 31 Закону України №3773-VI, що виключають примусове повернення до країни походження, позивачем до суду не надано, на момент прийняття оскаржуваного рішення він досяг 18-річного віку.

Посилання позивача, що в оскаржуваному рішенні не міститься назви країни, в яку він повинен повернутися, не має значення по справі, оскільки в самому тексті рішення зазначено, що громадянина Алжирської республіки ОСОБА_3 повинен повернутися до країни походження або третьої країни, тобто покинути територію України.

Разом з тим, судом встановлено, що при прийнятті рішення про примусове повернення відповідач порушив процедуру ухвалення такого рішення, передбачену законом та Інструкцією.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відмовився від отримання рішення про примусове повернення, втім підписи понятих всупереч вимогам Інструкції на рішенні відсутні.

В оскаржуваному рішенні про примусове повернення не вказаний граничний строк, до якого іноземець зобов`язаний самостійно залишити територію України, що фактично унеможливлює добровільне виконання рішення про примусове повернення. Зобов`язання іноземця про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк також відсутнє.

Наслідків невиконання в добровільному порядку рішення про примусове повернення у встановлений строк таке не містить, наявна заява від імені ОСОБА_3 /не підписана ним/ про те, що йому повідомлено, що за порушення законодавства України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших громадян, які проживають в Україні, прийнято рішення його примусове повернення; в зв`язку з тим, що коштів у нього немає, виїхати за межі України він не в змозі, а також відповідно до розпорядження КМУ від 14.03.2020 № 287-р т «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом», прийнято рішення про подачу позову про його затримання та забезпечення видворення за межі України.

Також, сама форма рішення про примусове повернення від 17.02.2021 не відповідає формі, що встановлена Інструкцією /додаток 1/. Прокурора про прийняте рішення про примусове повернення за наявності підстав, зазначених у пункті 5 розділу І Інструкції, у 24-годинний строк повідомлено не було.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз досліджених у справі доказів свідчить, що позивачем частково доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову та підсумовуючи викладене, суд зазначає, що підстава ухвалення оскарженого рішення, а саме затримання іноземця при спробі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску, є достатньою, однак ця обставина не дає відповідачу право як органу державної влади діяти протиправно відносно громадянина Алжирської Народної Демократичної республіки ОСОБА_3 , порушуючи встановлені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства процедури.

За таких обставин суд вважає, що Рішення начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 17.02.2021 про примусове повернення громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає до скасування.

На підставі Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 77, 210, 241, 243, 288, 294-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати Рішення начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 17.02.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до адміністративного суду апеляційної інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 7 «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя Деметрадзе Т.Р.