Справа № 120/2575/19-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

24 березня 2021 р. Справа № 120/2575/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши в письмовому провадженні звіт про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом: ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 , а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2017 року без обмеження її максимальним розміром до виплати та з урахуванням уже виплачених сум.

Ухвалою від 05 січня 2021 року встановлено судовий контроль за виконанням зазначеного рішення суду.

11 лютого 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов звіт про виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року з метою розгляду звіту про виконання рішення суду призначено судове засідання.

Від ОСОБА_1 15 лютого 2021 року на адресу суду надійшли заперечення, в яких зазначає, що звіт відповідача є таким, що не відповідає вимогам рішення суду у справі. Вказує, що після набрання рішенням законної сили відповідач і надалі порушує право отримувати нараховану пенсію згідно із чинним законодавством.

17 березня 2021 року від учасників справи надійшли заяви про розгляд віту про виконання рішення суду у письмовому провадженні.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути звіт про виконання судового рішення у порядку письмового провадження. При цьому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Надаючи оцінку звіту про виконання судового рішення, суд виходив з такого.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).

Таким чином, питання встановлення нового строку подання звіту, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу, вирішується судом за наслідками розгляду поданого суб`єктом владних повноважень звіту щодо повноти виконання останнім рішення суду.

Суд враховує, що головною метою судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах є реалізація завдання адміністративного судочинства, оскільки ефективний захист прав осіб завершується виконанням судового рішення.

Механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

У рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист (абзац восьмий підпункту 6.3 пункту 6).

Таким чином, розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити чи досягнуто мети задля якої постановлено судове рішення, тобто чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.

У поданому до суду звіті Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначено, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №120/2575/19-а виконано в повному обсязі в частині перерахунку та виплати, а також нарахування суми, що підлягає виплаті в розмірі 82240,98 грн. Що стосується виплати заборгованості, то Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначає, що на момент виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 донарахованих коштів механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, визначався Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" (далі - Порядок 649). Пенсійний фонд України з урахуванням п. 3 Порядку 649 Постановою правління від 26 вересня 2018 року №20-1 затвердив Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - Порядок 20-1), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за № 1189/32641. Вказує, що відповідальною особою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 05 грудня 2019 року внесено інформацію згідно з п. 9 Порядку 20-1, що підтверджується скріншотом з інформаційної пошукової системи "Реєстру судових рішень". Крім того, факт внесеної інформації за судовим рішенням на користь ОСОБА_1 , як зазначено у звіті, підтверджується витягом з Реєстру судових рішень, де станом на 11 лютого 2021 року вказане рішення обліковується за №52386.

Також Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначає, що Порядком № 649 внесені зміни до бюджету Пенсійного фонду України на 2018 рік, зокрема для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду виділено 200 млн. Донараховані ОСОБА_1 кошти в сумі 82240,98 грн залишаються невиплаченими, оскільки така заборгованість включена до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. На переконання боржника, виконання рішення суду у справі №120/2575/19-а у порядку черговості згідно з Порядком № 649 є поважною підставою несвоєчасної виплати платежів, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить ОСОБА_1 не є власністю Головного управління. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Щодо визнання протиправними та нечинними пункти 1 та 2 Порядку № 649 Шостим апеляційним адміністративним судом у справі №640/5248/19, то боржник вказує, що 22 липня 2020 року Порядок № 649 був чинний і Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано було ним керуватись. У той же час після 22 липня 2020 року відшкодування невиплаченої суми заборгованості може бути здійснено лише за наявності для цього відповідних фінансових ресурсів, а тому дана обставина не може вважатися такою, що призводить до не виконання судового рішення без поважних причин.

До звіту боржник надав наказ Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 25 липня 2019 року № 287 "Про відповідальних осіб, які здійснюють облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою", скріншот з інформаційної пошукової системи "Реєстру судових рішень", витяг з Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Разом з цим, боржником не надано суду будь-яких доказів того, що вживалися заходи з метою виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №120/2575/19-а в частині виплати нарахованої суми, зокрема звернення до Пенсійного фонду України стосовно розгляду можливості виділення коштів на виплату нарахованих стягувачу сум.

Статей 129-1 Конституції України передбачає, що судове рішення є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, у зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний прикласти усіх зусиль для виконання судового рішення.

Відповідно до змісту ст. 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд звертає увагу, що здійснення перерахунку і виплата недоплаченої різниці не повинні бути розривні у часі, адже дані поняття відображені у резолютивній частині рішення суду, та стосуються обов`язку відповідача вчинити певні дії.

Невиплата особі коштів з посиланням на їх відсутність без будь-яких належних доказів, які це підтверджують порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які виплати проводити громадянам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити такі виплати, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату коштів, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У справі "Шмалько проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. У справі "Півень проти України" Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Крім того, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відсутності бюджетного фінансування на виконання рішення у цій справі, починаючи з часу набрання законної сили рішенням у даній справі.

Враховуючи ту обставину, що рішення суду виконано відповідачем частково, на підставі ч. 2 ст. 382 КАС України суд вважає за необхідне встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області новий строк для подання звіту.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 370, 382 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області новий строк для надання звіту про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі 120/2575/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії до 31 травня 2021 року.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович