Справа № 200/10836/20-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 р. Справа№200/10836/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., за участю секретаря судового засідання Сафронової Ю.Л. та представників сторін:

позивача - Шведи А.М.;

відповідача - Ярової С.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 0-0522 від 25 вересня 2019 року про визначення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 9768,41 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 0-0522 від 12 травня 2020 року про визначення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 1094,12 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що нежитлове приміщення, на яке нараховано податок (нежитлова будівля - склад готової продукції, загальною площею 2623,8 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), використовується позивачем для виготовлення продукції згідно КВЕД ДК № 009:2010 - виробництво господарських і декоративних керамічних виробів.

Зазначив, що чинним рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року по справі № 200/14376/18-а за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Донецькій області визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.05.2018 року про визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майне, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості 18101300» за 2017 рік щодо нежитлової будівлі - складу готової продукції за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зазначений об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування у розумінні п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу.

Вказує, що в серпні 2019 року позивач звернувся до податкового органу із заявою щодо зняття з нього нарахувань за 2017 рік по визначеному протиправним та скасованому вище наведеному податковому повідомленню - рішенню від 04.05.2018 року та зверненням не нараховувати «податок на нерухоме майно (відмінне від земельної ділянки)» з тих же підстав за податковий період 2018 року, проте відповідач листом № 7538/10/05-99-55-33 від 27.09.2019 року повідомив позивача про податкове повідомлення-рішення № 0-0522 від 25 вересня 2019 року про визначення суми податкового зобов`язання в розмірі 9768,41 грн. за платежем - «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості 18101300» за податковий період 2018 року, згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, у відповідності до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, з якого слід розуміти, що об`єктом оподаткування податковий орган визначив ту ж нежитлову будівлю - складу готової продукції за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що відповідач при винесенні спірних податкових повідомлень - рішень не врахував, що на об`єкти нерухомості, що належать до підкласу 1251 "Будівлі промисловості та склади" Класифікатора №507, поширюється дія податкової преференції, передбаченої п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) і вони не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому податкові повідомлення-рішення № 0-0522 від 25 вересня 2019 року про нарахування суми податкового зобов`язання в розмірі 9768,41 грн. та № 0-0522 від 12 травня 2020 року про нарахування суми податкового зобов`язання в розмірі 1094,12 грн. є протиправними, винесеними з порушеннями норм чинного законодавства України та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечує, надав відзив на позов, у якому, зокрема, вказує, що відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до даних АІС «Податковий блок» та даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно фізична особа - підприємець ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості нежитлову будівлю, загальною площею 2623,8 кв. м. за адресою в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом № 76044597 наданим до матеріалів справи позивачем та витягом № 11660717 наданим з боку відповідача.

Звертає увагу суду, що ресурс державного реєстру речових прав на нерухоме майно не має даних щодо віднесення зазначеного об`єкту до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, проте позивач , не надаючи жодного документального підтвердження чомусь відносить зазначену будівлю саме до переліку будівель ,які не є об`єктом оподаткування.

Крім того, відповідач зазначає, з документів наданих до позовної заяви не вбачається технічної документації на вищезазначену будівлю, що унеможливлює визначити чи відноситься будівля за адресою в АДРЕСА_1 до об`єктів нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості" та наголошує на тому, що позивачем не надано жодного доказу, того, що використання зазначеної будівлі було пов`язано з його підприємницькою діяльністю.

Відповідач вважає, що на позивача не розповсюджуються пільги встановлені пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, оскільки буквальний аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств», з таких підстав спірні повідомлення-рішення прийняті відповідно до чинного законодавства, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

У встановлений строк судом позивач надав відповідь на відзив в якій підтримав свою позицію щодо задоволення позовних вимог та зазначив, що статус «складське приміщення» за цільовим призначенням у використанні нежитлової будівлі - склад готової продукції за адресою: АДРЕСА_1 ж підтверджено договором купівлі-продажу №2457 від 03.08.2012, Витягом про державну реєстрацію прав до договору, за якими спірний об`єкт нерухомості фіксується під технічним визначенням - «нежитлова будівля, склад готової продукції», договором купівлі-продажу земельної ділянки №944 від 04.03.2014 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за якими спірний об`єкт нерухомості фіксується під технічним визначенням - «нежитлова будівля, склад готової продукції», витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-014, технічним паспортом спірного об`єкту нерухомості за інвентаризаційною справою №5906.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року суд вирішив справу № 200/10836/20-а розглядати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у даній справі на 18 січня 2021 року та витребував у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 : відповідні первинні бухгалтерські документи, що підтверджують використання об`єкту нерухомості, за яким відповідачем визначені позивачу податкові зобов`язання, у спріний період (2018-2019 роки), за функціональним призначенням (склад готової продукції).

У підготовчому засіданні 18 січня 2021 року відкладено розгляд справи до 01 лютого 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі № 200/10836/20-а та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 лютого 2021 року.

У судовому засіданні 15 лютого 2021 року відкладено розгляд справи до 22 лютого 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 12-14).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, перебуває на обліку в Слов`янсько-Лиманському управлінні Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області з основним видом діяльності якого є: виробництво господарських і декоративних керамічних виробів (код КВЕД 23.41) (а.с. 14).

Позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення будівля - склад готової продукції (залізобетонна, загальною площею 2623,8 кв. м.), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35180441 від 15.08.2012 року (а.с. 19) та договором купівлі-продажу № 2457 від 03.08.2012 року (а.с. 17).

Одночасно, на праві приватної власності позивачу належить земельна ділянка площею 0,5839 га (кадастровий № :01:003:0225) за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для обслуговування нежитлової будівлі складу готової продукції, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4866792 від 04.03.2014 року (а.с. 23), договором купівлі-продажу № 944 від 04.03.2014 року (а.с. 20-22) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 24).

Відповідно до відомостей програмного забезпечення "Діловодства спеціалізованого суду" встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року по справі № 200/14376/18-а за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Донецькій області визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.05.2018 року про визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості 18101300» за 2017 рік щодо нежитлової будівлі - складу готової продукції за адресою : АДРЕСА_1 , оскільки зазначений об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування у розумінні п.п. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

27 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо зняття з нього нарахувань за 2017 рік по такому, що визнано протиправним та скасованому вищенаведеному податковому повідомленню - рішенню від 04.05.2018 року та проханням не нараховувати «податок на нерухоме майно (відмінне від земельної ділянки)», з тих же підстав, за податковий період 2018 року (а.с. 27).

Проте, відповідач листом № 7538/10/05-99-55-33 від 27.09.2019 року повідомив позивача, що податкове повідомлення - рішення від 04.05.2018 року № 0-0522 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 8396,16 грн. за 2017 рік, на підставі ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 року по адміністративній справі № 200/14376/18-а - скасовано та згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, винесено податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 0-0522 від 25.09.2019 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18101300 за 2018 рік в сумі 9768,41 грн. (а.с. 29).

Рішенням Слов`янської міської ради від 07.07.2017 року № 5-ХХVІІ-7 «Про встановлення на території м. Слов`янська ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» податок на нерухоме майно розраховується за ставкою 0,1% від мінімальної заробітної плати, визначеної на 01 січня звітного періоду ( станом на 01.01.2018 - 3723 грн.), а саме: за 2018 рік : 2623,8 кв. м. х 3,7 =9768,41 грн., де 3,7-ставка податку (а.с. 88-92).

Згідно рішення Слов`янської міської ради від 27.06.2018 року № 13-ХLVIIІ-7, яким на 2019 рік продовжено дію рішення Слов`янської міської ради від 07.07.2017 року № 5-ХХУІІ-7 « Про встановлення на території м. Слов`янська ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» податок на нерухоме майно розраховується за ставкою 0,1% від мінімальної заробітної плати, визначеної на 01 січня звітного періоду ( станом на 01.01.2019 - 4173 грн.), а саме: за 2019 рік : 2623,8 кв. м. х 4,17 = 10 949,12 гри., де 4,17-ставка податку (а.с. 94).

4 травня 2018 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0522, яким позивачу, згідно з пп.54.3.3 п.54.3ст.54 та пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18101300 за 2019 рік в сумі 10949,12 грн. (а.с. 30).

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення від 25 вересня 2019 року № 0-0522 на суму 9768,41 грн. та від 12 травня 2020 року № 0-0522 на суму 10949,12 грн. протиправними та такими, що прийнято з порушенням вимог податкового законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 9.1 ст. 9 ПК України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Згідно з п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 року (Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Приписами ст. 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Положеннями п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України).

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт "є" п.п. 266.2.2. п. 266.1 ст.266 ПК України визначає, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Системне тлумачення пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України дає підстави для висновку про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Відповідно до п. 30.1 ст.30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Суд зазначає, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (п.п. «ґ» п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст.14 ПК України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Отже, застосування п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, а саме у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вищенаведений правовий висновок було сформульовано Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, який, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, суд застосовує до спірних правовідносин.

Отже, перебування нерухомого майна у власності фізичної особи не є перешкодою для застосування положень п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, у разі якщо такі об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1251.5) "Будівлі підприємств харчової промисловості".

Отже, на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.04.2020 у справі №823/1751/17, у постанові від 24.07.2020 у справі №500/90/19, яку в силу вимог ч.5 ст. 242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Тобто, будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-200, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як вже зазначалось, позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець, основним видом економічної діяльності є: виробництво господарських і декоративних керамічних виробів (код КВЕД 23.41), що також підтверджено матеріалами справи.

Факт здійснення господарської діяльності (виробництва керамічних виробів) підтверджують надані позивачем до суду копії первинних документів, що підтверджують здійснення ним виробництва господарських і декоративних керамічних виробів у нежитловій будівлі «склад готової продукції» за адресою: АДРЕСА_1 .

Представником позивача на підтвердження використання ФОП ОСОБА_1 об`єкту нерухомості у спірний період з 2018-2019 років за функціональним призначенням, тобто в якості виробничого цеху та складу готової продукції було надано товарно транспортні накладні на відвантаження та перевезення ним виробничого цеху (складу) на адресу покупців продукції - керамічних виробів власного виробництва, а саме: товарно - транспортну накладну № 16.01.2018 року від 16.01.2018 року на відвантаження та перевезення на адресу покупця ФОП ОСОБА_2 керамічних виробів в асортименті, товарно - транспортну накладну № 00001 від 17.01.2018 року на відвантаження та перевезення на адресу покупця ТОВ «Сударь» напівфабрикатів керамічних виробів; товарно-транспортну накладну № 18.01.2018 від 18.01.2018 року на відвантаження та перевезення на адресу покупця ФОП ОСОБА_3 керамічних виробів в асортименті, товарно-транспортну накладну № 00002 від 23.03.2018 року на відвантаження та перевезення на адресу покупця ТОВ «Сударь» напівфабрикатів керамічних виробів та сировини, товарно-транспортну накладну № 119 від 14 березня 2019 року на відвантаження та перевезення на адресу покупця ТОВ «ТЕХПОЛІМАШ» керамічних виробів в асортименті; товарно-транспортну накладну № 17.03.2019 від 17.03.2019 року на відвантаження та перевезення на адресу покупця ФОП ОСОБА_4 керамічних виробів в асортименті.

Товарно-транспортні накладні на постачання та перевезення від постачальників на адресу у виробничий цех (склад) сировини для виробництва продукції - керамічних виробів, а саме: товарно-транспортну накладну № 18118 від 12.07.2019 року на постачання та перевезення від продавця ТОВ НВП «Донбаснерудпром» на адресу покупця ФОП ОСОБА_1 сировини - каолін марки КНВ-1 вагою 30,505 т.; товарно-транспортну накладну № 18240 від 15.07.2019 року на постачання та перевезення від продавця ТОВ НВП «Донбаснерудпром» на адресу покупця ФОП ОСОБА_1 сировини - каолін марки КНВ-1 вагою 30,571.; товарно-транспортну накладну № 19487 від 21.08.2019 року на постачання та перевезення від продавця ТОВ НВП «Донбаснерудпром» на адресу покупця ФОП ОСОБА_1 сировини - каолін марки КНВ-1 вагою 31,450 т.; товарно-транспортну накладну № 19514 від 29.08.2019 року на постачання та перевезення від продавця ТОВ НВП «Донбаснерудпром» на адресу покупця ФОП ОСОБА_1 сировини - каолін марки КНВ-1 вагою 30,795 т. (а.с. 136-148).

Також з наданих представником позивача пояснень по справі встановлено, що безперервний (цілодобовий) процес промислового виробництва керамічних виробів у належному позивачу керамічному цеху потребує значних енергозатрат для енергоживлення електроустаткування (електропечі випалу, електроміксери для приготування сировини тощо) в межах понад 50 тис кВт/год в місяць, що відноситься до промислових обсягів електроспоживання.

Так, представником позивача, на підтвердження того, що позивач здійснює виробництво керамічних виробів, у вищезазначеній нежитловій будівлі, було надано: висновок експертизи №14.-01.-1754.13 від 23.07.2013 року про відповідність Робочого проекту 013-06ЭС «Електроживлення трансформаторної підстанції керамічного цеху ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 » вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки, у якому описано дослідження та висновки щодо відповідності законодавству робочого проекту електроживлення керамічного цеху позивача; проект електропостачання трансформаторної підстанції керамічного цеху ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 (вхід.№339 від 03.06.2013), у якому об`єктом електроживлення визначено та описано саме керамічний цех позивача з призначенням - керамічне виробництво; акт №08-1014 від 14.10.2014 контрольного огляду засобів обліку електроенергії споживача ФОП ОСОБА_1 , за яким зафіксовано та описано технічні параметри, належність встановлення та працездатності приладу обліку електроенергії, встановленого в цеху керамічних виробів позивача за адресою : АДРЕСА_1 ; технічні умови нестандартного приєднання до електричних мереж електрообладнання від 26.04.2016 №26-11/ИС292-05, у яких визначено об`єкт розташування електрообладнання - керамічний цех (керамічне виробництво) ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та функціональне призначення об`єкта - керамічне виробництво; акт №08-0616 від 10.06.2016 р. контрольного огляду засобів обліку електроенергії споживача ФОП ОСОБА_1 , за яким зафіксовано та описано технічні параметри, належність встановлення та працездатності приладу обліку електроенергії, встановленого в цеху керамічних виробів позивача за адресою : АДРЕСА_1 ; додаток №1 до договору про постачання електроенергії №УЗ/ЕЕЦ/4888 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу ФОП ОСОБА_1 , у 2017 році, у якому визначено об`єкт енергоживлення - керамічний цех АДРЕСА_1 , режим роботи - цілодобовий (24/7) та промислові обсяги споживання електроенергії в місяць 53 тис.-55 тис. кВт/год, що є властиві для керамічного промислового виробництва ; акт приймання-передачі наданих послуг №488 за січень 2018 р. від 31.01.2018 р., яким підтверджується факт постачання промислового обсягу активної електроенергії (44457 кВт/год) користувачу ФОП ОСОБА_1 за договором постачання електричної енергії від 24.09.2013 року №4888, тобто на об`єкт керамічний цех АДРЕСА_1 (відповідно до вищенаведеного Додатку №1 до договору); акт приймання-передачі наданих послуг №488 за лютий 2018 р. від 28.02.2018, яким підтверджується факт постачання промислового обсягу активної електроенергії (44946 кВт/год) користувачу ФОН ОСОБА_1 за договором постачання електричної енергії від 24.09.2013 року №4888, тобто на об`єкт керамічний цех АДРЕСА_1 (відповідно до вищенаведеного Додатку №1 до договору); акт приймання-передачі наданих послуг №488 за листопад 2018 р. від 30.11.2018 р., яким підтверджується факт постачання промислового обсягу активної електроенергії (71398 кВт/год) користувачу ФОП ОСОБА_1 за договором постачання електричної енергії від 04.06.2018 року №Д-18-01/994888, тобто на об`єкт нежитлова будівля склад готової продукції за адресою АДРЕСА_1 (відповідно до додатків до договору, що наведений нижче); акт приймання-передачі наданих послуг №488 за грудень 2018 р. від 31.12.2018 р., яким підтверджується факт постачання промислового обсягу активної електроенергії (77520 кВт/год) користувачу ФОП ОСОБА_1 за договором постачання електричної енергії від 04.06.2018 року №УЗ/ЕЕЦ/Д-18-01/994888/1827, тобто на об`єкт нежитлова будівля склад готової продукції за адресою АДРЕСА_1 (відповідно до додатків до договору, що наведений нижче); проект реконструкції зовнішнього електропостачання електроустановки цеху керамічного виробництва ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 (від 10 травня 2018 року), у якому об`єктом електропостачання визначено та описано саме цех керамічного виробництва позивача з призначенням - керамічне виробництво; акт від 29.05.2018 вводу в промислову експлуатацію локального устаткування збору та обробки даних об`єкту «Цех керамічного виробництва» за адресою: АДРЕСА_5 , відповідно до якого представники електропостачальника здійснили фактичну перевірку монтажу, підключення та функціонування локального устаткування збору та обробки даних діючої електроустановки на об`єкті - цех керамічного виробництва ФОП ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою після реконструкції з висновком про введення її в промислову експлуатацію з 29 травня 2018 року; договір №УЗ/ЕЕЦ/Д-18-01/994888/1827 від 04.06.2018 про постачання електричної енергії для електроустановок споживача ФОП ОСОБА_1 в промислових обсягах, відповідно до додатків до якого об`єктом енергоживлення є нежитлова будівля, склад готової продукції за адресою: АДРЕСА_5 та у яких визначено місце установки приладу обліку - КТГІ №256 та індивідуальні дані електролічильника Меркурій 230 АЯТ- ОЗРдЯЗПЖ №13037155; акт прийому-передачі наданих послуг за березень 2019 року, яким підтверджується факт постачання промислового обсягу електроенергії (70747 кВт/год) користувачу ФОП ОСОБА_1 . За найменуванням приєднання (КТП№256 та типу приладу обліку «Меркурій 230 АЯТ- 03PQRSIDN №13037155») об`єктом енергопостачання є нежитлова будівля, склад готової продукції за адресою: АДРЕСА_5 , тобто цех керамічного виробництва; акт прийому-передачі наданих послуг за липень 2019 року, яким підтверджується факт постачання промислового обсягу електроенергії (31932 кВг/год) користувачу ФОП ОСОБА_1 . За найменуванням приєднання (КТП№256 та типу приладу обліку «Меркурій 230 АЯТ- 03PQRSIDN №13037155») об`єктом енергопостачання є нежитлова будівля, склад готової продукції за адресою: АДРЕСА_5 , тобто цех керамічного виробництва та акт прийому-передачі наданих послуг за жовтень 2019 року, яким підтверджується факт постачання промислового обсягу електроенергії (59774 кВт/год) користувачу ФОП ОСОБА_1 . За найменуванням приєднання (КТП№256 та типу приладу обліку «Меркурій 230 АЯТ- ОЗРСДІБГОХ №13037155») об`єктом енергопостачання є нежитлова будівля, склад готової продукції за адресою: АДРЕСА_5 , тобто цех керамічного виробництва (а.с. 10-58).

З огляду на викладене та враховуючи вказані вище правові норми, суд зазначає, що належне позивачу виробниче приміщення, як будівля промисловості, не є об`єктами оподаткування в силу дії п.п. «є» п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України і податок на нерухоме майно на нього не нараховується, а відтак оскаржувані податкове повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи відповідача про те, що п. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не охоплюється нерухомість, яка використовується ФОП у власній господарській діяльності, а його застосування можливе за наявності двох обов`язкових умов: належність таких будівель до будівель промисловості та перебування їх у власності промислових підприємств із посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у від 15.05.2018 року у справі № 806/2461/17, у постанові від 11.12.2018 року у справі №819/314/18, суд суддів відхиляє, оскільки у постанові від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17 Верховний Суд відступив від таких правових висновків, а відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2019 року справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем було сплачено 1681,60 грн. судового збору.

Проте, позивачем було заявлено дві вимоги майнового характеру про скасування податкових повідромлень рішень на загальну суму 10862,53 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 8 липня 2011 року №3674-VI (далі Закон № 3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік, установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року 2270,00 гривні.

За приписами пп.1 п.3 ч.2 ст. 4 Закону України № 3674 за подання фізичною особою -підприємцем адміністративного позову майнового характеру встановлена ставка судового збору в розмірі 1-го відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, судовий збір за даною позовною заявою позивачу необхідно було сплатити в сумі 908,00 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Враховуючи задоволення позовних вимог, саме 908,00 грн. судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 0-0522 від 25 вересня 2019 року про визначення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 9768,41 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 0-0522 від 12 травня 2020 року про визначення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 1094,12 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (, адреса місцезнаходження: вул. Італійська буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область, 87515).

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті і проголошено у судовому засіданні 22 лютого 2021 року.

Повне судове рішення складене 04 березня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.І. Бабіч