Справа № 826/20851/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 березня 2021 року справа №826/20851/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства «Опт Постач ЛЗА» (далі по тексту - позивач, ПП «Опт Постач ЛЗА»)
доГоловного управління ДПС у місті Києві (далі по тексту - ГУ ДПС у м. Києві)
про1) визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року, податної ПП «Опт Постач ЛЗА»; 2) зобов`язання відповідача прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, подану позивачем, днем її фактичного отримання

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про безпідставність відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року, оскільки спірна податкова декларація подана у порядку, встановленому чинним законодавством.

Ухвалою від 11 вересня 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №826/20851/15; закінчив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду.

Ухвалою від 09 листопада 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва зупинив провадження у справі.

Ухвалою від 04 лютого 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва поновив провадження у справі №826/20851/15; замінив - Державну податкову інспекцію в Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником - Головним управлінням ДПС в м. Києві.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ПП «Опт Постач ЛЗА» 28 серпня 2015 року направило засобами поштового зв`язку до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, звітні розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5) за липень 2015 року.

Згідно з квитанцією від 01 жовтня 2015 року №1, документ не прийнято, у зв`язку з тим, що порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року №233, а саме: для платника не укладено договір про визнання електронної звітності.

Таким чином, в межах цієї справи необхідно з`ясувати, чи подав позивач податкову звітність з відображенням у ній реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового Кодексу України, чи відповідають дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової звітності позивача вимогам пункту 49.8 Податкового Кодексу України.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає про таке.

Пунктом 48.1 статті 48 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу (пункт 48.7 статті 48 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент подання спірної податкової звітності) податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Пункт 49.4 статті 49 Податкового кодексу України встановлює, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

За вимогами пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття забороняється.

З наведених правових норм слідує, що у разі не дотримання платником податків вимог статті 49 Податкового кодексу України, контролюючий орган не має обов`язку приймати таку податкову звітність, а умовою, з якою чинне податкове законодавство пов`язує можливість прийняття або неприйняття податкової звітності, є наявність або відсутність у ній обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

Податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 Податкового кодексу України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі №810/1570/16.

На підставі наявної у справі копії податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року з додатком 5 суд встановив, що вона містить необхідні обов`язкові реквізити, відповідає нормам та змісту податку на додану вартість.

При цьому посилань на будь-які порушення при заповненні та поданні податкової звітності за липень 2015 року, а також будь-які недоліки, що полягають у відсутності та/або недостовірності реквізитів, перелік яких визначений у пунктах 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, відповідач за наслідками обробки податкової декларації ПП «Опт Постач ЛЗА» з податку на додану вартість за липень 2015 року не встановив.

Як зазначено вище, в якості підстави для не прийняття податкової декларації ПП «Опт Постач ЛЗА» відповідач зазначив, що позивачем не укладено договір про визнання електронної звітності.

Суд зазначає, що факт відсутності укладеного договору про визнання електронної звітності не є підставою, з якою чинне податкове законодавство пов`язує можливість прийняття рішення про відмову у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість.

Крім того, матеріали справи підтверджують, що дії податкового органу щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів оскаржувались позивачем в судовому порядку.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року, позов задоволено, визнано протиправними дії ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 22 липня 2015 року №22072015.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що підстави для відмови у прийнятті податкової декларації ПП «Опт Постач ЛЗА» з податку на додану вартість за липень 2015 року з додатком 5 не узгоджуються з нормами Податкового кодексу України, а тому такі дії відповідача є протиправними.

Згідно з пунктом 49.13 статті 49 Податкового кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Задоволення судом позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови прийняти податкову декларацію означає, що такі дії не створили жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України.

Таким чином, встановлена протиправність відмови у прийнятті податкової декларації є підставою для зобов`язання відповідача прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, подану позивачем, днем її фактичного отримання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність своїх дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПП «Опт Постач ЛЗА» підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства «Опт Постач ЛЗА» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року, поданої Приватним підприємством «Опт Постач ЛЗА».

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, подану Приватним підприємством «Опт Постач ЛЗА», днем її фактичного отримання.

4. Стягнути на користь Приватного підприємства «Опт Постач ЛЗА» понесені ним витрати по сплаті судового збору розмірі 146,16 грн. (сто сорок шість гривень шістнадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Приватне підприємство «Опт Постач ЛЗА» (02660, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3-А; ідентифікаційний код 39687210);

Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 44116011).

Суддя В.А. Кузьменко