Справа № 600/2075/20-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/2075/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2020 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами, у редакції від 23.11.2020 року:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1706-8/29977 від 30.10.2020 року у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати з 21.09.2020 року ОСОБА_1 пенсію за віком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 14.05.2020 року звертався до відповідача через онлайн-сервіс Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. На вказане звернення позивач одержав відповідь №2400-0214-8/16693 від 15.06.2020 року у якій зазначено, що для призначення пенсії за віком у нього недостатньо страхового стажу. При цьому, відповідач не врахував до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, період його роботи з 24.08.1987 року по 01.09.1994 року у ВАТ "Донецький дослідний завод прецизійного устаткування".

Позивач зазначив, що його робота в ВАТ "Донецький дослідний завод прецизійного устаткування" у період з 24.08.1987 року по 01.09.1994 року підтверджується довідкою №В-44/05-08 від 14.07.2020 року, виданою архівним відділом адміністрації м. Донецьк на підставі наказів по особовому складу заводу. Для підтвердження періоду навчання з 01.09.1977 року по 31.10.1982 року позивачем отримано архівну довідку Донецького національного технічного університету №275/19-15 від 31.07.2020 року.

Також зазначив, що згідно рекомендацій відповідача ним було укладено договір добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування №018 від 31.08.2020 року, за яким позивач набув 3 місяці страхового стажу.

21.09.2020 року позивач повторно звернувся до відповідача через онлайн-сервіс Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком та подав зазначені вище документи, що підтверджують наявність у нього необхідного страхового стажу.

Разом з тим, на своє звернення позивач отримав відповідь №24000-0214-8/28613 від 15.10.2020 року та остаточну відповідь №24000-1706-8/29977 від 30.10.2020 року, якою відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу (27 років). Свою відмову відповідач обґрунтував тим, що за його розрахунками страховий стаж позивача становить 26 років 8 місяців 25 днів.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною і такою, що є наслідком неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з оскаржуваної відмови, позивачу до передбаченого законом стажу для отримання пенсії за розрахунком відповідача не вистачає 3 місяці і 5 днів, в той час як відповідач не зарахував період проходження навчальних зборів у навчальному закладі з військової підготовки згідно архівної довідки терміном 4 місяці і 13 днів. А отже при зарахуванні до стажу вказаного періоду у позивача наявний передбачений законом страховий стаж понад 27 років.

Таким чином, предметом спору в даній справі правона зарахування періоду навчання позивача, зокрема проходження навчальних зборів у навчальному закладі з військової підготовки до стажу, що дає право на призначення пенсії.

Проте, на думку позивача, військова підготовка за програмою підготовки офіцерів запасу включається до навчальних планів вищого навчального закладу як окрема навчальна дисципліна, а тому період проходження військових зборів підлягає зарахуванню до загального страхового стажу.

Позивач проходив військову підготовку в Донецькому політехнічному інституті починаючи з другого курсу, щотижнево по 8 годин. Диплом про закінчення навчання йому було вручено лише після закінчення навчальних зборів з військової підготовки та присвоєння звання лейтенанта (військовий квиток додається), а саме 31.10.1982 року, тому саме ця дата є закінченням навчання, що підтверджує архівна довідка навчального закладу №275/19-15 від 31.07.2020 року.

Відповідач не врахував архівну довідку про період навчання позивача у зв`язку з тим, що вона видана установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України. Проте, вказана архівна довідка видана не органом окупаційної влади, а навчальним закладом, у якому позивач навчався. Змістом цієї довідки є підтвердження обставин, які мали місце в період навчання, тобто до окупації вказаної території. Таким чином, на думку позивача, відповідач зобов`язаний враховувати подану позивачем архівну довідку Донецького національного технічного університету при розрахунку трудового стажу.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 14.05.2020 року позивач звернувся через веб-портал електронних послуг до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV.

15.06.2020 року листом №2400-0214-8/16693 Головне управління повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

21.09.2020 року позивач повторно звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону №1058-ІV.

30.10.2020 року листом №2400-1706-8/29977 Головне управління повідомило позивача, що за результатами розгляду заяв від 14.05.2020 року та 21.09.2020 року та наданих до неї документів, Головним управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону №1058-ІV, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, що дає право на пенсію за віком (27 років).

На думку відповідача Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ не передбачено можливості зарахування до стажу періоду проходження військових зборів.

Не передбачено також можливість зарахування до стажу періоду проходження військових зборів і законодавством, що діяло до 01.01.1992 року, зокрема, Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 (розділ VIII).

Законом України №1788-ХІІ (ст. 56) та Законом №2232-ХІІ (ст. 2) передбачено зарахування до страхового стажу громадян часу проходження військової служби. Зазначеними нормативними документами не передбачено зарахування до стажу періоду проходження військової підготовки, зокрема, навчальних зборів.

Поряд з цим при зверненні до Головного управління для зарахування до стажу періоду проходження військових зборів позивач надав архівну довідку ДНТУ від 31.07.2020 року №275/19-15 в якій міститься наступна інформація: ОСОБА_1 зарахований студентом з 01.09.1977 року. 31.10.1982 року був відрахований із числа студентів у зв`язку із закінченням університету. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 17.06.1982 присвоєно кваліфікацію інженер-металург.

Таким чином, відповідно до ст. 61 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 №1556-VІІ та п.5 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1998 року №65 зміст навчання - це науково обґрунтований методичний та дидактичний навчальний і матеріал, засвоєння якого забезпечує здобуття освіти і кваліфікації згідно з освітньо-кваліфікаційним рівнем.

Згідно з дипломом про освіту НОМЕР_2 ОСОБА_1 в 1977 році вступив до Донецького політехнічного інституту. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 17.06.1982 позивачу присвоєно кваліфікацію інженер-металург. Тобто ця дата є кінцевою датою навчання. Тому, до страхового стажу вірно зараховано період навчання з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року.

В період з 18.06.1982 року по 31.10.1982 року позивач проходив військові збори. У відповідності до діючого законодавства позивачу зараховано до стажу період навчання в університеті, підстав для зарахування періоду проходження військових зборів немає.

Отже, враховуючи вище викладене відповідач вважає, що в Головному управлінні відсутні будь-які правові підстави для зарахування до страхового стажу періоду проходження військових зборів з 18.06.1982 року по 31.10.1982 року, як періоду навчання після присвоєння освітнього рівня (кваліфікації).

Позивач, ознайомившись з відзивом на позовну заяву, подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач протиставляє відомості про періоди навчання, відображені у його дипломі та у архівній довідці університету, що є наслідком неправильного застосування відповідачем законодавства.

Як вбачається з диплому про освіту НОМЕР_2 , рішенням державної екзаменаційної комісії від 17.06.1982 року позивачу присвоєно кваліфікацію інженера-металурга, що відповідає п. 5 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1998 року.

Диплом про освіту видається на підставі рішення державної екзаменаційної комісії та охоплює лише підготовку за спеціальністю, проте не охоплює військову підготовку.

Архівна довідка, видана Донецьким національним технічним університетом №275/19-15 від 31.07.2020 року, відображає повний комплекс навчання, що включає як здобуття кваліфікації інженера-металурга, так і проходження військової підготовки з присвоєнням офіцерського звання.

Дійсний період навчання позивача в університеті встановлює саме архівна довідка, оскільки вона видана на підставі двох наказів: про зарахування позивача на навчання та наказу про відрахування у зв`язку із закінченням навчання.

Таким чином, позивач вважає, що відмова відповідача у зарахуванні періоду навчання позивача з 01.09.1977 року по 31.10.1982 року є необґрунтованою, суперечить обставинам справи та наведеними нормам законодавства.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий 03.02.2001 року Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області (а.с. 7).

Згідно Довідкою від 26.05.2020 року №7725- позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до Диплому НОМЕР_2 від 18.06.1982 року позивач у 1977 році вступив до Донецького політехнічного інституту і в 1982 році закінчив повний курс Донецького політехнічного інституту за спеціальністю металургія чорних металів (а.с. 39).

Відповідно до Військового квитка НОМЕР_5 від 27.07.1983 року позивач проходив навчальні збори в інституті з військової підготовки (а.с. 40-41).

У трудовій книжці позивачу серії НОМЕР_6 від 20.04.2000 року містяться наступні записи:

- з 24.08.1987 року по 01.09.1999 року - робота у ВАТ "Донецький дослідний завод прецизійного устаткування";

- з 05.08.2002 року по 21.10.2002 року - робота у ВАТ Науково-виробниче підприємство "Техмет";

- з 22.10.2002 року по 10.01.2004 року - робота у ЗАТ "Ясиноватський завод ЗБВ";

- з 12.01.2004 року по 14.10.2010 року - робота у ВАТ Науково-виробниче підприємство "Техмет";

- з 02.08.2010 року по 10.09.2012 року - робота у ВАТ Науково-виробниче підприємство "Метінсервіс" (а.с. 15-18);

Відповідно до Архівної довідки Архівного відділу міста Донецьк від 14.07.2020 року №В-44/05-08 по факту підтвердження стажу роботи позивача на ВАТ "Донецький дослідний завод прецизійного устаткування", у документах, що надійшли на збереження містяться наступні накази:

- №179к від 24.08.1987 року - ОСОБА_1 прийнятий на дільницю пресформ учнем фрезерувальника з 24.08.1987 року, строк навчання встановлено 6 місяців;

- №48-к від 23.02.1988 року - присвоєно 3 розряд фрезерувальника с 23.02.1988 року;

- №6к від 08.01.1990 року - призначено на посаду майстра цеху, дільниця штампів, з 08.01.1990 року;

- №168-"а" від 30.03.1990 року - у зв`язку з реорганізацією структурних підрозділів заводу затверджено нові штатні розписи на керівників, спеціалістів та службовців з 02.04.1990 року. Заступника начальника цеху - ОСОБА_1;

- №499-"а" від 30.10.1990 року - ОСОБА_1 призначено начальником цеху штампів;

- №183-а від 29.06.1993 року - ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника корпусу техоснащення;

- №417-к від 01.09.1994 року - ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з 01.09.1994 року (а.с. 12).

Відповідно до Архівної довідки від 31.07.2020 року №275/19-15 Донецького національного технічного університету позивач з 01.09.1977 року зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання металургійного факультету Донецького політехнічного інституту за спеціальністю "Металургія чорних металів" (наказ №01-558 від 24.08.1977 року). 31.10.1982 року був відрахований зі складу студентів у зв`язку із закінченням інституту (наказ №05-1022 від 17.06.1982 року) (а.с. 13).

Відповідно до Довідки Донецького науково-дослідного інституту чорної металургії від 01.03.2000 року №01-8/158 ОСОБА_1 позивач дійсно працював у Донецькому науково-дослідному інституті чорної металургії з 04.11.1982 року (наказ №171 о/к від 09.11.1982 року) по 03.08.1987 року (наказ №166 о/к від 03.08.1987 року) (а.с. 14).

31.08.2020 року позивачем укладено Договір №О018 про добровільну участь системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) за умовами якого позивач сплатив єдиний внесок за попередній період з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року на суму 6234,36 грн. Сплата вказаної суми підтверджується квитанцією №251310004 від 07.09.2020 року (а.с. 22-24).

14.05.2020 року позивач звернувся через веб-портал до Управління ПФУ України в м. Чернівцях із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 9-10).

У відповідь на заяву від 14.05.2020 року, відповідач Листом №2400-0214-8/16693 від 15.06.2020 року повідомив позивача, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 19 років 5 місяців 17 днів. До стажу не зараховано періоди роботи в ВАТ "Донецький дослідний завод прецензійного устаткування" у 1987-1994 роках, оскільки дублікат трудової книжки НОМЕР_6 від 20.04.2000 року заповнено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, а саме: не зазначена дата народження відповідно до паспортних даних або свідоцтва про народження та не внесенні відомості про перейменування підприємства за період роботи і до моменту заповнення дублікату трудової книжки. При наданні уточнюючих довідок до 13.08.2020 року страховий стаж буде переглянуто у відповідності до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років.

21.09.2020 року через онлайн-сервіс позивач подав до Пенсійного фонду України додаткові документи, що підтверджують наявність у нього необхідного страхового стажу.

У доповнення до Листа №2400-0214-8/16693 від 15.06.2020 року, відповідач листом №2400-0214-8/28613 від 15.10.2020 року повідомив позивача, що на підставі укладеного ним договору добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного страхування, розрахунок страхового стажу переглянуто і в загальному підсумку становить: 19 років 8 місяців 17 днів, що не дає право на пенсію за віком за нормою ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, наявності страхового стажу на день звернення за пенсією - 27 років.

Додатково повідомлено, що згідно з ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно, будь - який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на зазначене вище, додані до звернення архівні довідки від 31.07.2020 року №275/19-15 та від 14.07.2020 року №В-44/05-08, видані установами, що діють на тимчасово окупованій території (зокрема, в м. Донецьк), застосувати при визначенні права на пенсію не можливо (а.с. 26).

У доповнення до Листів №2400-0214-8/16693 від 15.06.2020 року та №2400-0214-8/28613 від 15.10.2020, відповідач листом №2400-1706-8/29977 від 30.10.2020 року повідомив позивача, що згідно з наданими документами та уточненнями періодів роботи у ВАТ "Донецький дослідний завод прецензійного устаткування" з 24.08.1987 року по 01.09.1994 року згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_6 від 20.04.2000 року, страховий стаж позивача становить 26 років 8 місяців 25 днів.

З огляду на викладене, за наданими документами до заяви від 21.09.2020 року, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років (а.с. 43-44).

Відповідно до Розрахунку стажу позивача форми РС-право від 16.11.2020 року страховий стаж з урахуванням перетину періодів становить 26 років 8 місяців 25 днів (а.с. 42).

Вважаючи протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1706-8/29977 від 30.10.2020 року у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, у відповідь на заяви позивача від 14.05.2020 року та від 21.09.2020 року, відповідач, у доповнення до Листів №2400-0214-8/16693 від 15.06.2020 року та №2400-0214-8/28613 від 15.10.2020, листом №2400-1706-8/29977 від 30.10.2020 року повідомив позивача, що згідно з наданими документами та уточненнями періодів роботи у ВАТ "Донецький дослідний завод прецензійного устаткування" з 24.08.1987 року по 01.09.1994 року згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_6 від 20.04.2000 року, страховий стаж позивача становить 26 років 8 місяців 25 днів. З огляду на викладене, за наданими документами до заяви від 21.09.2020 року, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що в період з 18.06.1982 року по 31.10.1982 року позивач проходив військові збори, проте підстав для зарахування вказаного періоду до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, немає.

При цьому, сторонами не заперечується факт проходження позивачем військових зборів в період з 18.06.1982 року по 31.10.1982 року.

Таким чином, спірним періодом для зарахування до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком є період проходження ним військових зборів з 18.06.1982 року по 31.10.1982 року. З цього приводу, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до Архівної довідки від 31.07.2020 року №275/19-15 Донецького національного технічного університету позивач з 01.09.1977 року зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання металургійного факультету Донецького політехнічного інституту за спеціальністю "Металургія чорних металів" (наказ №01-558 від 24.08.1977 року). 31.10.1982 року був відрахований зі складу студентів у зв`язку із закінченням інституту (наказ №05-1022 від 17.06.1982 року). Відповідно до Диплому ЖВ-І№097542 від 18.06.1982 року позивач у 1977 році вступив до Донецького політехнічного інституту і в 1982 році закінчив повний курс Донецького політехнічного інституту за спеціальністю металургія чорних металів. Відповідно до Військового квитка НОМЕР_5 від 27.07.1983 року позивач проходив військову підготовку при інституті в 1982 році по ВЧС-0307.

При цьому, як слідує з письмових пояснень сторін по справі, сторонами обставини того, що в період з 18.06.1982 року по 31.10.1982 року позивач проходив військові збори.

Згідно ч. 1 с. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п. "в" ч. 3ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Також згідно з ст. 56 Закону №1788-XII до стажу зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону №1788-XII).

Статтею 11 Закону №2232-XII передбачено, що військова підготовка громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу проводиться у вищих військових навчальних закладах та у військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.

Військову підготовку за програмою підготовки офіцерів запасу на добровільних засадах проходять студенти вищих навчальних закладів III або IV рівня акредитації з денною формою навчання, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями.

Військова підготовка за програмою підготовки офіцерів запасу включається до навчальних планів вищого навчального закладу як окрема навчальна дисципліна. Програми військової підготовки розробляються згідно з вимогами кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу за відповідною військово-обліковою спеціальністю. Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу та програм військової підготовки офіцерів запасу визначається Міністерством оборони України.

Згідно з п. 13 Порядку проведення військової підготовки студентів вищих навчальних закладів за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 лютого 2012 року №48 (надалі - Порядок №48) військова підготовка здійснюється у формі навчальних занять, самостійної роботи студентів, практичної підготовки, навчального збору, контрольних заходів.

Відповідно до п. 14 Порядку №48 навчальний збір організовується після закінчення навчання у військовому навчальному підрозділі або вищому військовому навчальному закладі у поточному році або за рахунок часу, відведеного на канікулярну відпустку студентів.

Навчальний збір завершується складенням студентами та іншими особами екзамену (п. 19 Порядку).

Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Інструкції про організацію військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженої наказом Міністерства оборони України, Міністерства освіти і науки України 14 грудня 2015 року №719/1289 (надалі Інструкція) військова підготовка включається до освітніх (освітньо-професійних чи освітньо-наукових) програм підготовки та навчальних планів вищого навчального закладу, здобувачі вищої освіти якого проходять військову підготовку як окрему навчальну дисципліну, і складається з теоретичного і практичного курсів військової підготовки у військовому навчальному підрозділі або у вищому військовому навчальному закладі, комплексних практичних занять з вивчення курсу первинної військово-професійної підготовки на базі військових частин або навчальних центрів вищих військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів) та навчального збору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що військова підготовка за програмою підготовки офіцерів запасу включається до навчальних планів вищого навчального закладу як окрема навчальна дисципліна, а тому період проходження військових зборів позивача підлягає зарахуванню до його загального страхового стажу.

Зазначений вище висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.04.2019 року у справі №636/1332/17.

Відтак, твердження відповідача про те, що період проходження військових зборів не може бути зарахований до загального страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, не заслуговує на увагу суду.

Згідно з пунктами 1-4 Розділу ІV Інструкції громадяни, які мають або здобувають ступінь вищої освіти не нижче бакалавра та пройшли теоретичний і практичний курси навчання з військової підготовки у відповідному ВНП або ВВНЗ, залучаються до проходження передбаченого програмою військової підготовки навчального збору.

Проведення навчального збору є завершальним етапом військової підготовки громадян (п. 4.2. Інструкції).

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що період проходження позивачем військових зборів з 18.06.1982 року по 31.10.1982 року повинен бути зарахований відповідачем до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком.

Розглядаючи позовну вимогу позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати з 21.09.2020 року позивачу пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин про протиправність дій відповідача щодо незарахування до загального стажу позивача періоду проходження ним військових зборів в період з 18.06.1982 року по 31.10.1982 року, відповідач повинен повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком.

Отже, враховуючи вищевикладене належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач подав до суду клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу на суму 7000,00 грн. В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначив, що відповідно до умов п. 2.2. Договору про надання правової допомоги вартість правової допомоги складає 7000,00 грн, які позивачем сплачено на банківський рахунок АО "Адвокатська компанія "Лекстер". Факт надання правової допомоги та її обсяг підтверджується актом приймання-передачі від 12.01.2021 року.

Розглянувши клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до таких висновків.

Частиною 1 статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. ч. 2-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду:

- договір про надання правової допомоги від 03.11.2020 року №299 (а.с. 70-71);

- акт приймання-передачі правової допомоги від 12.01.2021 року (а.с. 73);

- квитанції про оплату правової допомоги №0.0..1. від 04.11.2020 року та №0.0..1. від 12.01.2021 року (а.с. 74).

Відповідно до п. 2.2. Договору про надання правової допомоги від 03.11.2020 року №299 розмір гонорару за правову допомогу, яка включає вивчення матеріалів, аналіз судової практики, збирання доказів, підготовку позовної заяви з додатками, вивчення відзиву та підготовку відповіді на відзив, становить 7000,00 грн. Частина гонорару у розмірі 3500,00 грн сплачується протягом трьох днів з моменту укладення даного Договору, інша частина гонорару у сумі 3500,00 грн сплачується протягом трьох днів з моменту винесення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до акту приймання-передачі правової допомоги від 12.01.2021 року АО "АК "Лекстер" надало позивачу наступні послуги:

1. Вивчення письмових матеріалів, визначення характеру спірних правовідносин - 1,5 год.;

2. Аналіз судової практики у сфері спірних правовідносин, розробка правової позиції - 1,0 год.;

3. Складання позовної заяви, підготовка додатків - 4,0 год (а.с. 73).

З огляду на предмет розглядуваного спору, обсягу наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, не відповідає ознакам співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

Суд звертає увагу, що КАС України відносить дану адміністративну справу до справами незначної складності. Крім того, обсяг позовної заяви (5 арк.) свідчить про зазначення в акті приймання-передачі завищеного часу витраченого на її підготовку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу необхідно задовольнити частково. Зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи та часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн не є співмірними зі складністю даної адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 3000,00 грн.

Таким чином, у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним за поданий адміністративний позов судовий збір на загальну суму 840,80 грн, сплачений ним відповідно до квитанції №0.0..1. від 03.11.2020 року.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1706-8/29977 від 30.10.2020 року у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.09.2020 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 3000 (дві тисячі) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області судовий збір на суму 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп, сплачений відповідно до квитанції №0.0..1. від 03.11.2020 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, площа Центральна, 3, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002).

Суддя В.О. Григораш