Справа № 340/3645/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2021 року м. Дніпросправа № 340/3645/20
(суддя Новікова І.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі №340/3645/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 вересня 2020 року звернувся до суду з позовом до Олександрійського управління Державної податкової служби у Кіровоградській області, яке ухвалою суду замінено на Головне управління Державної податкової служби у Кіровоградській області, згідно з яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність Олександрійського управління Державної податкової

служби у Кіровоградській області щодо неприйняття рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з 01.01.2017 року по 15.01.2019 року;

- зобов`язати Олександрійське управління Державної податкової служби у Кіровоградській

області прийняти рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій пені по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з 01.01.2017 року по 15.01.2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що з 03.06.2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» відповідно до якого розділ VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VІ доповнено пунктом 915 в частині списання недоїмки, штрафних санкцій і пені нараховані платникам єдиного внеску, а тому відповідач повинен був прийняти рішення про списання заборгованості позивача по єдиному внеску за період з 01.01.2017 року по 15.01.2019 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області щодо проведення камеральної перевірки на підставі заяви ОСОБА_1 від 21 серпня 2020 року. Зобов`язав Головне управління Державної податкової служби у Кіровоградській області провести камеральну перевірку на підставі заяви ОСОБА_1 від 21 серпня 2020 року. У задоволенні позову в іншій частині відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що на час звернення позивача до відповідача з заявою від 21 серпня 2020 року відбулась держана реєстрація припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (15 січня 2019 року), що виключало потребу звернення до державного реєстратора, а тому у податкового органу виник обов`язок призначити та провести камеральну перевірку, за наслідками якої прийняти відповідне рішення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача провести камеральну перевірку позивача та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що зобов`язання відповідача провести камеральну перевірку позивача є неефективним способом захисту порушеного права.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про помилковість висновків апеляційної скарги позивача просить залишити її без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач не суб`єктом на якого поширюються положення пункту 915 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ, оскільки свою підприємницьку діяльність він припинив до 03.06.2020 року, тобто до внесених змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечуються сторонами у справі, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець перебував на загальній системі оподаткування, про що міститься інформація в звітах форми №Д5 (а.с.8-13).

Підприємницька діяльність позивача припинена 15 січня 2019 року, що не заперечуються учасниками справи.

За ФОП ОСОБА_1 рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску за період з 01 січня 2017 року по 15 січня 2019 року у сумі 18235,54 грн. (а.с.14).

21 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про списання недоїмки на підставі вимог пункту 915 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ (а.с.7).

Разом з заявою подав звітність зі сплати внеску за 2017 2019 роки (а.с.8-13).

У звітності зазначено про неотримання доходу.

26 серпня 2020 року відповідач листом №2995/ФОП/11-28-53-08-15 від 26.08.2020 року відмовив позивачу у проведенні перевірки, мотивуючи тим, що підприємницька діяльність припинена до набрання чинності законом, котрий дає право на списання недоїмки зі сплати внеску (а.с.14). Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у списанні суми недоїмки, штрафних санкцій і пені по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2017 року по 15.01.2019 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13.05.2020 №592-ІХ розділ VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VІ доповнено пунктом 9 прим. 15.

Зазначені доповнення набрали чинності з 03 червня 2020 року.

Відповідно до пункту 915 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 3 червня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року:

а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавцем визначено умови для застосування вищезазначеної норми, а саме: подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року платниками ЄСВ (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) державному реєстратору заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, позивач свою підприємницьку діяльність припинив 15 січня 2019 року, тобто до внесених відповідних змін до законодавства, а тому він не підпадає під коло осіб визначених пунктом 915 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач припиняючи свою підприємницьку діяльність 15 січня 2019 року не мав обґрунтованих сподівань на звільнення його у подальшому від обов`язку сплати єдиного внеску.

Законодавцем не визначався порядок застосування положень пункту 915 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VІ в часі, а тому застосовувати цю норму до відносин, які склалися до прийняття цієї норми не має законних підстав.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що положення статті 58 Конституції України, якою встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, до спірних відносин застосовуватися також не можуть, оскільки сплата єдиного внеску є обов`язком, а не відповідальністю за ведення підприємницької діяльності.

Враховуючи те, що позивач не підпадає під коло осіб, на яких розповсюджуються положення пункту 915 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VІ і законодавцем не визначався порядок їх застосування в часі, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для застосування цієї норми до спірних відносин та як наслідок відсутності підстав для задоволення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що надана відповідачем копія рішення №70-11-28-13-3-18 від 05.01.2021 року про списання позивачу суми єдиного внеску у розмірі 18235,54 грн. не є підставою для задоволення цього позову, оскільки на час виникнення спірних відносин (2020 рік) такого рішення відповідачем прийнято не було, при цьому суд апеляційної інстанції зауважує, на тому, що на час прийняття зазначеного рішення відбулися зміни законодавства, які по іншому регулюють спірні відносини.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивача і повного задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області задовольнити повністю.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі №340/3645/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 24 березня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко