Справа № 185/1882/21
Суддя: Юдіна С. Г.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/1882/21
Провадження № 2-а/185/37/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Богословського В.А., представника відповідача Шевченко О.В., розглянувши у судовому засіданні в м. Павлограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України (територіальний підрозділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення, суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України (територіальний підрозділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області) в якій просив суд : визнати протиправним та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МДН 001471 від 07.03.2021 року та рішення №4 від 07.03.2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдови ОСОБА_3 , ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким було вирішено : примусово повернути до країни походження громадянина Республіки Молдови ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано його залишити територію України до 28 березня 2021 року, заборонено громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 в`їзд на територію України терміном три роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.03.2021 року позивач був затриманий співробітниками Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області та доставлений до Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. В той же день заступником начальника РВ Шевченко О.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МДП 001471 на позивача у вигляді штрафу розміром 1700 грн. Крім того позивачу було вручено рішення № 4 від 07.03.2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_2 , яким вирішено примусово повернути останнього до Республіки Молдова, зобов`язано його залишити територію України до 28 березня 2021 року та заборонено в`їзд на територію України терміном на три роки. Вважає вищезазначені рішення та постанову про адміністративне стягнення протиправними, незаконними внаслідок чого підлягають скасуванню. Так при винесенні оскаржуваної постанови та рішення 4 від 07.03.2021 року уповноваженою особою відповідача не було дотримано вимог законодавства, фактично оскаржувані рішення та постанова складені без позивача, а йому вже були надані заповнені документи та запропоновано підписати. Крім того, позивачу не забезпечено послуг перекладача, а документи складалися та проголошувалися українською мовою, якою він не володіє в повному обсязі. Також відповідачем не надано права на добровільне виконання вимог оскаржуваного рішення, через визначений відповідачем короткий строк його виконання, в той час коли законодавством передбачений граничний строк 30 днів. Щодо заборони в`їзду на територію України вважає, що відповідачем не вказано підстав для зазначеної заборони, за встановлених обставин порушень допущених позивачем законодавства про правовий статус іноземців взагалі відсутні будь-які обґрунтування необхідності застосування встановленої заборони саме на вказаний у рішенні 3 річний строк.

До Павлоградського міськрайонного суду від Павлоградського районного відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов відповідно до змісту якого відповідач зазначив, що позов не визнає в повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначає, що 07.03.2021 року до Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області був доставлений громадяни Республіки Молдова ОСОБА_3 . Під час здійснення перевірки законності перебування було встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 прибув на територію України у приватних справах 01.11.2020 року. ОСОБА_1 порушив строк тимчасового перебування на території України, який не неповинен перевищувати 90 днів протягом 180 днів, а саме на 119 днів, та ухилився від виїзду з України. З клопотанням про продовження терміну перебування на території України позивач не звертався. 07.03.2021 року за порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду з території України, відносно позивача співробітниками Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП. 07.03.2021 року Павлоградським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 4 про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено: примусово повернути до країни походження громадянина Р. Молдови ОСОБА_2 ; зобов`язати громадянина Р. Молдова ОСОБА_1 залишити територію України у термін до 28.03.2021 року; заборонити громадянину Р. Молдова ОСОБА_1 в`їзд на територію України терміном на три роки. Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення та рішення № 4 про примусове повернення ОСОБА_2 є цілком обгрунтованими, правомірними та винесені згідно чинного законодавства.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, однак зазначили що у задоволенні вимог щодо визнання протиправними та скасуванні постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення № 4 від 07.03.2021 року в частині примусового повернення позивача до Республіки Молдова та зобов`язання його залишити територію України до 28.03.2021 року не наполягають. Щодо заборони в`їзду позивача на територію України позов підтримали та просили задовольнити

Представник відповідача Шевченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.

Суд, вислухав учасників справи, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на такі підстави.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 7 ст. 5 КАС України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Судом встановлено що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Республіки Молдова. (а.с. 6)

07.03.2021 року головним спеціалістом Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Асоцькою О.В. складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН № 001472, про те, що 07.03.2021 року о 15.30 за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Повстання, 77- а, під час проведення безвиїзної перевірки дотримання іноземцями та ОБГ правил перебування на території України, виявлено гр. Р. Молдова ОСОБА_2 , який ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП. (а.с. 31,32)

07.03.2021 року заступником начальника Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Шевченко О.В. складено постанову ПН МДН № 001471 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляд штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с. 33,34)

Крім того, 07.03.2021 року Павлоградським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 4 про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено: примусово повернути до країни походження громадянина Р. Молдови ОСОБА_2 ; зобов`язати громадянина Р. Молдова ОСОБА_1 залишити територію України у термін до 28.03.2021 року; заборонити громадянину Р. Молдова ОСОБА_1 в`їзд на територію України терміном на три роки. (а.с. 36, 37)

При винесенні зазначеного рішення відповідачем було встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув на територію України у приватних справах. 01.11.2020 року у пункті пропуску «М-Подільський» ДПС України, отримав реєстрацію. До органів та підрозділів ДМС України з клопотанням щодо продовження строку перебування на території України ОСОБА_1 не звернувся, після закінчення відповідного терміну перебування на території України від виїзду з України ухилився, перейшов на нелегальне становище.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI. (Далі Закон) Даний Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 3 статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, Інтереси суспільства та держави.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п.п. 2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012р. № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до результату розрахунку здійсненого за допомогою міграційного калькулятора наданого відповідачем, позивач станом на 07.03.2021 року перевищив термін перебування на території України на 119 днів. (а.с. 53, 55, 60)

За інформацією з Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, з клопотанням про продовження терміну перебування на території України не звертався. (а.с. 61)

Доводи викладені позивачем у позові щодо складання рішення та постанови від 07.03.2021 року без його участі, та не забезпечення його перекладачем не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються його особистими поясненнями наданими у судовому засіданні, в яких позивач зазначив, що він розуміє в достатньому обсязі українську мову та відмовився від послуг перекладача та правової допомоги, йому роз`яснено строки і порядок оскарження постанови.

Вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП не спростована, інших доказів на підтвердження незаконності винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 гривень суду не надано. Крім того, позивачем надана до суду квитанція про сплату штрафу у розмірі 1700 грн., що свідчить про визнання ним порушення міграційного законодавства України.

Отже в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо визнання визнати протиправним та скасування рішення № 4 від 07.03.2021 року в частині примусового повернення позивача до Республіки Молдови ОСОБА_3 та зобов`язання його залишити територію України до 28 березня 2021 року суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державна міграційна служба України як орган державної влади повинна діяти у спосіб визначений законом та в межах наданих повноважень.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, зокрема, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Пунктом 4 Інструкції встановлено, що іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворенні на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України. (пункт 5 Інструкції)

Статус позивача визначений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до пп. 14 п. 1 ст. 1 якого, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно до ч. 1 ст. 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 вищезазначеного Закону, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Таким чином суд вважає, що рішення № 4 від 07.03.2021 року в частині примусового повернення позивача до Республіки Молдови ОСОБА_3 та зобов`язання його залишити територію України до 28 березня 2021 року є обґрунтованим та таким що відповідає діючому законодавству. Отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення № 4 від 07.03.2021 року щодо заборони подальшого в`їзду останнього на територію України терміном на 3 роки, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Встановлена ч. 2 ст. 26 Закону можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень.

Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Отже рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При цьому, статтею 26 Закону не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Аналізуючи зазначені норми Закону, суд приходить до висновку, що при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в силу ст. 13 Закону.

Як вбачається з рішення № 4 від 07.03.2021 року, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставин, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну передбачених ст. 13 Закону не виявлено.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки суду не надано.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення № 4 від 07.03.2021 року щодо заборони подальшого в`їзду позивача на територію України терміном на 3 роки є обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 94, 242-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України (територіальний підрозділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 4 від 07 березня 2021 року Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровської області в частині заборони громадянину Республіки Молдова ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду на територію України терміном на три роки.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 295 КАС України.

Суддя С. Г. Юдіна