Справа № 260/3607/20
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Ужгород№ 260/3607/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Ватлін Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з військової служби, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25 березня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 29 березня 2021 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), яким просить: визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 02 жовтня 2020 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити на посаді ОСОБА_1 та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сумлінно виконуючи свій службовий обов`язок 27 березня 2017 року в період проходження військової служби у лавах Збройних сил України позивач отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 . Ні яких нарікань, про які йому було б відомо від командирів ВЧ в яких він проходив військову службу не було. Тільки у військовій частині НОМЕР_1 відразу виникли до нього не приязні відносини. Але ні хто не доводив до відома позивача про які не будь порушення або про результати проведення службового розслідування по факту невиконання наказу командира військової частини та за невиконання своїх службових обов`язків, не виконання умов контракту керуючись підпунктом "д" статті 26 Дисциплінарного статуту Збройних сил України "звільнити з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю" позивачу не зрозуміло. Таким чином, вважає протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення його з військової служби від 02 жовтня 2020 року.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач, після накладеного стягнення 04 вересня 2020 року - попередження про неповну службову відповідність, поведінку не виправив, тому командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення у відповідності до вимог статті 102 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, про накладення стягнення - звільнення з військової служби через службову невідповідність, яке було в подальшому реалізовано через наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2020 року № 197-рс.

Ухвалою судді від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року призначено судове засідання з розгляду даної адміністративної справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2020 року № 197-рс, відповідно до частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом 2 підпунктом "д" (через службову невідповідність).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 жовтня 2020 року № 228 старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

З метою захисту порушеного права, що проявилося у незаконному, на думку позивача, звільненні, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року за № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

До видів військової служби відноситься військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

За приписами ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно із пп. "д" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У свою чергу, пунктом 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), встановлено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): 1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й" та "л" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 228 Положення № 1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність здійснюється в разі: застосування відповідного дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ про застосування до військовослужбовця такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, є підставою для видання наказу про його звільнення (п. 238 Положення №1153/2008).

Згідно із п. ж ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV (далі - Дисциплінарний статут) на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю - є підставою для звільнення з військової служби через службову невідповідність.

З преамбули Дисциплінарного статуту слідує, що усі військовослужбовці Збройних Сил України (незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг) повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно із ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Як встановлено судом, згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 02 липня 2020 року № 1016, за порушення вимог статей 11, 12, 14 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України старшого солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення догана.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 04 вересня 2020 року № 1359, за порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України та перебуванні на службі в стані наркотичного сп`яніння старшого солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 22 вересня 2020 року № 1465, за порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 128, 241 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 1 контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України та перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння старшого солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення - сувора догана.

Крім цього, відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 22 вересня 2020 року № 1466, за порушення вимог статей 11, 130, 200, 201 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, старшого солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення - догана.

Разом з тим, позивач посилається на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2020 року у справі № 303/5692/20, відповідно до якої провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2020 року у справі № 303/5601/20, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу, що складає 2465,00 грн., позивач посилається на оскарження такої в апеляційному порядку.

Однак, суд звертає увагу, що вищезазначеними наказами командира ВЧ НОМЕР_1 про результати проведення службових розслідувань, встановлено неодноразове порушення позивачем дисципліни та порядку несення служби, визначеного Статутом внутрішньої служби.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували висновків службових розслідувань, позивачем суду надано не було.

Крім того, реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із справами про адміністративні правопорушення.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, в якій зауважила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження.

У зв`язку з тим, що позивач, після накладеного стягнення 04 вересня 2020 року (попередження про неповну службову відповідність) поведінку не виправив, командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято рішення у відповідності до вимог статті 102 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, про накладення стягнення - звільнення з військової служби через службову невідповідність, яке було в подальшому реалізовано через наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01 жовтня 2020 року № 197-рс в порядку, передбаченому Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 26 травня 2014 року № 333.

Враховуючи викладене, суд констатує, що обраний відповідачем вид дисциплінарної відповідальності є співмірним з допущеними позивачем порушеннями, тобто, відповідач правомірно та за достатніх на те підстав застосував до старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення відповідно до пп. "д" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Щодо твердження представника позивача про те, що відповідач не доводив до відома ОСОБА_1 про які небуть порушення або про результати проведення службового розслідування, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи актів від 25 вересня 2020 року та від 30 вересня 2020 року, ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись з наказом № 1517 та актом службового розслідування.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач при прийнятті спірного наказу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з військової служби, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті