Справа № 826/16554/16
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Мельничука В.П., Оксененка О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Адвоката Захарова Артема В`ячеславовича до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Захаров Артем В`ячеславович звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Генеральної прокуратури В. Сеник щодо ненадання інформації на адвокатські запити від 17.06.2016 №5-АЗ/2016, від 20.07.2016 №9-АЗ/2016, від 08.09.2016 №16-АЗ/2016;

- зобов`язати уповноважену особу ГПУ у строк не пізніше п`яти днів з дня набрання постановою суду по справі за цим позовом законної сили, надати відповідь на адвокатський запит позивача від 08.09.2016 №16-АЗ/2016 на наступні питання:

чи повідомляв Генеральний прокурор України ОСОБА_2 з моменту свого призначення на посаду Національне агентство з питань запобігання корупції про наявність потенціального, реального конфлікту інтересів у зв`язку із розслідуванням кримінального провадження №0000637 стосовно ОСОБА_3 , у якому ОСОБА_2 є заявником, потерпілим та зацікавленою особою (так, повідомляв/ні, не повідомляв);

чи повідомляв Генеральний прокурор України ОСОБА_2 з моменту свого призначення на посаду Національне агентство з питань запобігання корупції про наявність потенційного, реального конфлікту інтересів у зв`язку із розглядом Печерським районним судом м. Києва позову ОСОБА_3 до фізичної особи ОСОБА_2 , інтернет видання «Українська правда», третя особа на стороні позивача Генеральна прокуратура України (так, повідомляв/ні, не повідомляв);

чи звертався Генеральний прокурор України ОСОБА_2 до Національного агентства з питань запобігання корупції за роз`ясненням з приводу існування вказаних вище (у п.п. 1, 2) реальних конфліктів інтересів (так, звертався/ні, не звертався);

чи вживав Генеральний прокурор України ОСОБА_2 з часу свого призначення на посаду до моменту подання цього запиту заходи, передбачені розділом V Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання, врегулювання вищевказаних конфліктів інтересів (так, вживав (які саме)/ні, не вживав).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято із правильним встановленням обставин справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.01.2016 р. між позивачем та ОСОБА_3 укладено угоду про надання правової допомоги щодо захисту його конституційних прав і свобод.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 17.06.2016 №5-АЗ/2016, в якому, керуючись статтями 19 ,20 та 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» просив повідомити:

чи повідомляв Генеральний прокурор України ОСОБА_2 з часу свого призначення на посаду Національне агентство з питань запобігання корупції про наявність потенційного, реального конфлікту інтересів щодо кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 та позову ОСОБА_3 до фізичної особи ОСОБА_2 , інтернет видання «Українська правда», третя особа на стороні позивача Генеральна прокуратура України;

чи звертався Генеральний прокурор України ОСОБА_2 до Національного агентства з питань запобігання корупції за роз`ясненням з приводу існування вказаних вище реальних конфліктів інтересів;

чи вживав Генеральний прокурор України ОСОБА_2 з часу призначення на посаду до моменту подання цього запиту заходи, передбачені розділом V Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання, врегулювання вищевказаних конфліктів інтересів.

За результатами розгляду вказаного запиту, відповідач листом від 11.07.2016 р. №32-34825-16 за підписом начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Генеральної прокуратури Сеник В. повідомив позивачу, що за доводами запиту з питань застосування кримінального процесуального законодавства роз`яснює, що відповідно до вимог статей 36, 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, а прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора або слідчого під час досудового розслідування можуть бути оскаржені стороною в порядку, визначеному статями 303-307 КПК України, до слідчого судді суду першої інстанції. Статтею 77 КПК України визначено підстави для відводу прокурора, слідчого, а статтею 81 цього Кодексу - порядок вирішення питання про відвід.

За інформацією Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, яке є органом досудового розслідування у вказаному у запиті кримінальному провадженні, даних, які б свідчили про здійснення будь-якого впливу Генеральним прокурором України ОСОБА_2 на хід розслідування або на осіб, які його здійснювали, не виявлено.

В частині провадження у названій цивільній справі повідомлено, що за даними системи документообігу Генеральної прокуратури України станом на 11.07.2016 копія вказаного у запиті позову і документи суду про відкриття провадження за ним не надходили.

Процесуальна самостійність та статус прокурора при прийнятті рішень не передбачає умови для безпосереднього впливу керівником органів прокуратури на їх винесення.

Також зазначено, що відповідно до наказів «Про розподіл обов`язків між керівництвом Генеральної прокуратури України» від 23.05.2016 р. №184 та від 11.07.2016 р. №243 за стан організації діяльності Департаменту підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів громадянина або держави в судах і управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, відповідають заступники Генерального прокурора України.

Окрім наведеного, повідомлено, що Національне агентство з питань запобігання корупції за інформацією його Голови на теперішній час не розпочало свою діяльність. Відповідно до вимог Державної програми щодо реалізації засад державної антикорупційної політики в Україні (Антикорупційна стратегія) на 2015-2017 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 р. №265, про початок діяльності вказаного центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом буде повідомлено на його офіційному веб-сайті.

21.07.2016 р. позивач звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 20.07.2016 р. №9-АЗ/2016, в якому просив надати вичерпну інформацію щодо питань, викладених у адвокатському запиті від 17.06.2016 р. №5-АЗ/2016, а саме:

чи повідомляв Генеральний прокурор України ОСОБА_2 з моменту свого призначення на посаду Національне агентство з питань запобігання корупції про наявність потенціального, реального конфлікту інтересів у зв`язку із розслідуванням кримінального провадження №0000637 стосовно ОСОБА_3 , у якому ОСОБА_2 є заявником, потерпілим та зацікавленою особою (так, повідомляв/ні, не повідомляв);

чи повідомляв Генеральний прокурор України ОСОБА_2 з моменту свого призначення на посаду Національне агентство з питань запобігання корупції про наявність потенційного, реального конфлікту інтересів у зв`язку із розглядом Печерським районним судом м. Києва позову ОСОБА_3 до фізичної особи ОСОБА_2 , інтернет видання «Українська правда», третя особа на стороні позивача Генеральна прокуратура України (так, повідомляв/ні, не повідомляв);

чи звертався Генеральний прокурор України ОСОБА_2 до Національного агентства з питань запобігання корупції за роз`ясненням з приводу існування вказаних вище реальних конфліктів інтересів (так, звертався/ні, не звертався);

чи вживав Генеральний прокурор України ОСОБА_2 з часу призначення на посаду до моменту подання цього запиту заходи, передбачені розділом V Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання, врегулювання вищевказаних конфліктів інтересів (так, вживав (які саме)/ні, не вживав).

За наслідками розгляду такого запиту, відповідач листом від 26.07.2016 р. №32-34825-16 за підписом начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Генеральної прокуратури Сеник В. повідомив позивачу, що положення розділу V Закону України «Про запобігання корупції» дотримано.

Також зазначено, що станом на 25.07.2016 р. Національне агентство з питань запобігання корупції свою діяльність не розпочало.

08.09.2016 р. позивач звернувся до відповідача з адвокатським запитом №16-АЗ/2016, в якому просив повідомити ту саму інформацію, що і у попередніх запитах.

За результатами розгляду зазначеного запиту, листом від 14.09.2016 р. №32-34825-16 за підписом начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Генеральної прокуратури Сеник В. відповідач повідомив позивачу, що запитувана інформація надавалась листом від 11.07.2016 р. №32-34825-16 та в якості додатку до відповіді додано копію такого листа.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації на вказані адвокатські запити, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано позивачу запитувану ним інформацію, а тому з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, суд визнав протиправною бездіяльність начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Генеральної прокуратури В. Сеник щодо ненадання інформації на адвокатські запити від 17.06.2016 №5-АЗ/2016, від 20.07.2016 №9-АЗ/2016 та від 08.09.2016 №16-АЗ/2016 та зобов`язав ОГП у строк не пізніше п`яти днів з дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили, надати повну та вичерпну інформацію на адвокатський запит позивача від 08.09.2016 №16-АЗ/2016. Суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив самі питання, оскільки вони містяться у запиті позивача від 08.09.2016 №16-АЗ/2016.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прокуратура становить єдину систему державних органів, які від імені України в порядку, передбаченому Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), здійснюють встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Правову природу і завдання зазначеного органу визначено у статті 1 цього Закону.

Однією із засад діяльності прокуратури згідно з пунктом 9 частини першої статті 3 Закону 1697-VII є прозорість діяльності прокуратури, що забезпечується вільним доступом до інформації довідкового характеру, наданням на запити інформації, якщо законом не встановлено обмежень щодо її надання.

У статті 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно з частинами першою, другою статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видом адвокатської діяльності є - захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: 1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування. їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб);2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; 3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом;4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; 5) доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; 6) бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг; 7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою, тощо.

За визначенням ч. 1 ст. 24 Закону №5076-VI, адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

В силу ч.ч. 2, 3 ст. 24 Закону №5076-VI, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Матеріали справи свідчать, що позивачем скеровано адвокатські запити до відповідача на підставі вказаної угоди про надання правової допомоги. До адвокатських запитів додано копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордеру на ведення справи.

Відтак, адвокатський запит відповідав вимогам статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", направлявся в інтересах клієнта позивача та мав бути розглянутий відповідачем у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 у справі №826/22531/15.

Як вбачається із змісту відповідей відповідача на запити, вони не містить відповідей на поставлені позивачем питання, тобто є фактичною відмовою у наданні запитуваної інформації.

При цьому, відповідачем як до суду першої інстанції так і до апеляційної скарги не надано доказів, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом.

Доводи апелянта, про те, що у відповіді на запити позивача надано інформацію у повному обсязі в межах своєї компетенції, при цьому питання вирішення конфлікту інтересів у межах кримінальних проваджень врегульовано спеціальним законом - Кримінальним процесуальним кодексом України, яким інформування прокурорами у кримінальних провадженнях про можливий конфлікт інтересів не передбачено, колегія суддів вважає помилковим з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що позивач з адвокатськими запитами звертався до Генеральної прокуратури України не як до органу досудового розслідування і не в рамках кримінального провадження №0000637, як це передбачено КПК України, а як до розпорядника інформації та адвокатські запити не стосувалися кримінально-процесуальної сфери діяльності Генеральної прокуратури України.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Отже, Генеральний прокурор України, відповідно до підпункту "а" пункту 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" є суб`єктом, що зобов`язаний вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів та на якого згідно з п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" покладено обов`язок повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

У даному правовому спорі не порушується питання про вирішення конфлікту інтересів у межах кримінальних проваджень, а ставиться питання щодо надання інформації відносно дій та прийняття рішень, що вчинялися відповідачем згідно вимог приписів спеціального Закону України "Про запобігання корупції".

Крім цього, колегія суддів зауважує, що у адвокатському запиті поставлені питання які потребували відповіді "Так" або "Ні".

Відтак, безпідставними є доводи апелянта, що фактично, із наданих відповідей зрозуміло про відсутність інформації про наявність звернень/повідомлень до Національного агентства з питань запобігання корупції, а також відсутність конфлікту інтересів, оскільки завдання відповідача, у даному випадку є саме надання відповідей на поставлені у адвокатському запиті питання, а не спонукання останнього до логічних, на думку апелянта, заключень.

Водночас, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме правову позицію, викладену ним в рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо не розгляду адвокатських запитів позивача належним чином із наданням повної та обґрунтованої відповіді на поставлені ним питання, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача надати повну та вичерпну інформацію на адвокатський запит Захарова А.В. від 08.09.2016 №16-АЗ/2016.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не надано позивачу запитувану ним інформацію у повному обсязі, що свідчить про протиправну бездіяльність начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Генеральної прокуратури В. Сеник щодо ненадання інформації на адвокатські запити від 17.06.2016 №5-АЗ/2016, від 20.07.2016 №9-АЗ/2016 та від 08.09.2016 №16-АЗ/2016 та наявність правових підстав для зобов`язання відповідача надати повну та вичерпну інформацію на адвокатський запит Захарова А.В. від 08.09.2016 №16-АЗ/2016.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора- залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Мельничук В.П.

Оксененко О.М.