Справа № 160/15971/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Справа № 160/15971/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Сабанцева С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Губинихский известковий завод» до Відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення пені у розмірі 374790,71 грн., -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2020р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) Товариство з обмеженою відповідальністю «Губинихский известковий завод» звернулося з адміністративним позовом до Відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та просить:

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача пеню за порушення строку повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ) по податковій декларації з ПДВ за травень 2014 року за період з 01.08.2019р. по 09.10.2020 року включно у розмірі 374790 грн. 71 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що факт порушення строку відшкодування Товариству суми ПДВ по податковій декларації з ПДВ за травень 2014р. підтверджений обставинами, встановленими судовими рішеннями, прийнятими у справі №160/7348/19, як і право підприємства на нарахування пені відповідно до норм податкового законодавства за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. у розмірі 2 504 528,93 грн., дані встановлені обставини не підлягають доказуванню у цій справі відповідно до вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач зазначає, що, оскільки зарахування на рахунок Товариства суми бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 2 361 082,61 грн. за вищенаведеним судовим рішенням відбулося 09.10.2020р., то, відповідно, підприємство має право на нарахування такої пені протягом строку її дії, включаючи день погашення з урахуванням уже стягнутої суми пені за згаданим вище судовим рішенням, за період з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. (день погашення бюджетної заборгованості по ПДВ) у розмірі 374790,71 грн. виходячи із розрахунку, наведеного у позові та у відповідності до вимог п.200.23 ст.200 ПК України. У відповіді на відзив, позивач вказує на те, що аргументи відповідача у відзиві про пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, встановленого п.102.5 статті 102 ПК України спростовуються обставинами щодо судового оскарження платником податків рішень контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань, у тому числі і визначеними за податковою декларацією з ПДВ за травень 2014р. у адміністративних справах №804/14930/14, №804/2075/16, а відповідно, такий строк давності зупиняється виходячи з вимог п.п.102.3.5п.102.3 ст.102 ПК України, окрім того, вважає, що строк у 1095 днів для звернення до суду з позовом про стягнення пені за несвоєчасне перерахування бюджетної заборгованості не може ототожнюватися з періодом нарахування пені, оскільки такий період чітко врегульований нормами п.200.23 ст.200 ПК України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач-1 (Головне управління ДПС у Дніпропетровській області) свого представника для участі у судовому розгляді даної справи 17.03.2021р. не направив, про причини неявки свого представника суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином 17.02.2021р., що підтверджується електронним повідомленням та довідкою секретаря судового засідання, складеною у порядку, встановленому ч.3 ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України, наявних у справі (а.с.94-95).

Разом з тим, 05.01.2021р. Відповідачем-1 (Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області) до канцелярії суду був наданий відзив на позов, у якому Відповідач-1 просив відмовити позивачеві у задоволенні позовної заяви повністю посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019р. у справі №160/7348/19 було визнано протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо не подання висновку про відшкодування ПДВ на суму 2 361 082,61 грн., стягнуто з Державного бюджету України на користь підприємства позивача заборгованість з ПДВ у сумі 2 361 082,61 грн. та пеню за несвоєчасне відшкодування ПДВ в сумі 2 504 528,93 грн. за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р., яка була стягнута на користь позивача 09.10.2020р. в повному обсязі, проте, відповідач вважає, що, заявляючи позовні вимоги про стягнення пені ще раз, але за період з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. у сумі 374790,71 грн., позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, встановлений пунктом 102.5 ст.102 ПК України (1095 днів) з урахуванням того, що вищенаведеним судовим рішенням час нарахування пені встановлено з 24.08.2014р., а тому, на думку відповідача, така пеня не може нараховуватися за період, більший ніж встановлено у пункті 102.5 ст.102 ПК України про що зазначено і у постанові Верховного Суду від 30.05.2019р. у справі №819/3144/15.

Окрім того, після закриття підготовчого провадження у даній справі та призначення справи до судового розгляду за ухвалою суду від 17.02.2021р., представником Відповідача-1 Романович Ю.С. 17.03.2021р. до канцелярії суду було подано клопотання, у якому останній просив замінити відповідача - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області на відокремлений територіальний підрозділ на правах філії Головне управління ДПС у Дніпропетровській області на підставі ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України посилаючись на те, що з 01.01.2021р. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, що утворений на правах філії, здійснює функції та повноваження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020р. № 893 та наказу ДПС України від 30.09.2020р. №529, а отже, вважає, що відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво від ліквідованого територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права до територіального органу ДПС як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України та зазначає, що територіальний орган ДПС як юридична особа публічного права втратив адміністративну процесуальну дієздатність органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема, у сфері реалізації державної податкової політики, що узгоджено з висновком, зробленим Верховним Судом у його постанові від 30.12.2020р. у справі №805/4361/17-а), відтак, вважає, що наявні підстави для заміни сторони у справі територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права на територіальний орган ДПС, утворений як її територіальний підрозділ. При цьому, до зазначеного клопотання на його підтвердження додано один аркуш відомостей із ЄДРПОУ стосовно органу державної влади - Державної податкової служби України (м.Київ, Львівська площа, будинок, 8), який містить відомості про керівника - Любченко О.М. та Романович Ю.С., як особи, яка має право вчиняти дії від ДПС України без окремого доручення (само представництво ДПС, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС), без підпису жодних посадових осіб та без відповідної дати в порушення вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, копія витягу з наказу № 28-о від 22.12.2020р. - (а.с.96-101).

Представник позивача вирішення згаданого вище клопотання залишив на розсуд суду, проте, зазначив, що, оскільки відомості про припинення відповідача-1 станом на 17.03.2021р. не внесені до ЄДРПОУ, тому є достовірними, а відтак, відповідач-1 має виконувати свої функції до моменту внесення таких відомостей до ЄДРПОУ. Також представник позивача послався і на те, що на момент розгляду даної справи позивач перебуває на обліку саме у Відповідача-1 - Головного управління ДПС у Дніпропетровської області як юридичної особи публічного права, а тому на цій стадії вважає, що заявлене клопотання є передчасним.

Розглянувши вказане вище клопотання, вислухавши думку представника позивача з приводу даного питання, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення вказаного клопотання без розгляду на підставі ч.4 ст.180 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням того, що таке клопотання судом було вирішене на стадії проведення судом підготовчого засідання, а станом на 17.03.2021р. судом не встановлено, а Відповідачем-1 жодних доказів не надано, які б свідчили, що заявлене клопотання стосується доказів, поданих після закриття підготовчого провадження.

При цьому, судом дане клопотання залишається без розгляду з підстав того, що його від імені Головного управління ДПС у Дніпропетровській області підписано Романович Ю.С., тобто, особою, яка не мала право його підписувати, з огляду на те, що належних та допустимих доказів на підтвердження повноважень вказаної особи на само представництво у даній справі до клопотання не додано, а один аркуш витягу з ЄДРПОУ без підпису та без дати, а також і копія згаданого вище наказу про призначення Романовича Ю.С. , додані до клопотання, не є належними доказами, які підтверджують його самопредставництво виходячи з вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України (щодо обов`язку належного засвідчення документів, які надаються до суду) та норм ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.7 Закону №755 та з урахуванням правової позиції Верховного Суду у постанові від 11.11.2020р. у справі №826/17330/14 (щодо порядку оформлення повноважень на самопредставництво), а також з урахуванням того, що зміст одного аркуша з ЄДРПОУ без дати і без підпису, свідчить про те, що вказані відомості стосуються ДПС України, яка не є стороною у даній справі (а.с.100).

Також слід зазначити, що станом на 17.03.2021р. судом було перевірено самостійно інформацію щодо наявності повноважень на самопредставництво представника Відповідача-1 Романович Ю.С. на офіційному сайті Міністерства юстиції України про що зроблений відповідний витяг, який судом долучений до матеріалів справи, та зі змісту якого вбачається, що Відповідач-1 знаходиться у стані припинення (отже, виконує свої функції) та право на самопредставництво Відповідача-1 у судах України мають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в той же час, наведений вище представник Романович Ю.С. (що підписав клопотання) станом на 17.03.2021р. не внесений до ЄДРПОУ як особа, яка має права представляти інтереси саме Відповідача-1 без окремого доручення керівника (самопредставництво), що додатково підтверджує відсутність у вказаного представника повноважень, встановлених ст. 55 КАС України та згідно до вимог ст.131-2 Конституції України (а.с.102-103).

Відповідач-2 (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області) свого представника у судове засідання 17.03.2021р. не направив, про причини його неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином 17.02.2021р., що підтверджується електронним повідомленням та довідкою секретаря судового засідання, складеною у порядку, встановленому ч.3 ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України, наявних у справі (а.с.94-95).

Також Відповідачем-2 у встановлений ухвалою суду від 16.12.2020р. строк відзиву на позов у відповідності до вимог ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України суду надано не було.

Згідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки за умови, якщо такий учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи наведене, належне повідомлення Відповідачів-1,2 про дату, час та місце судового розгляду справи, не повідомлення ними про причини неявки, не надання без поважної причини Відповідачем-2 відзиву на позов, строки вирішення спору, встановлені ст.193 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників Відповідачів-1,2 за наявними у справі матеріалами з урахуванням вимог ч.6 ст.162, п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 16.12.2020р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 18.01.2021р. (а.с.43).

18.01.2021р. у підготовчому засіданні була оголошена перерва до 17.02.2021р., що підтверджується змістом протоколу підготовчого засідання (а.с.69-71).

Ухвалою суду від 17.02.2021р. було закрито підготовче провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 17.03.2021р. у відповідності до вимог ст.ст.180-183 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.89).

У ході судового розгляду справи судом були встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Губинихский известковий завод» зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового,1 перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, що підтверджується даними Витягу із ЄДРПОУ від 27.11.2020р. наявного у справі (а.с.4-6).

04.11.2019р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом було прийнято рішення у справі №160/7348/19 за змістом якого визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПДС у Дніпропетровській області щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку щодо відшкодування податку на додану вартість у сумі 2 361 082,61 грн. за податковою декларацією з ПДВ за травень 2014р., а також стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача заборгованість з податку на додану вартість у вищенаведеній сумі та пеню за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. в сумі 2 504 528,93 грн., що підтверджується змістом наведеного судового рішення, копія якого наявна у справі (а.с.8-13).

Згідно копії постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 06.08.2020р. у вказаній справі, вищенаведене судове рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.15-20).

Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019р. у справі №160/7348/19 набрало законної сили 06.08.2020р. відповідно до вимог ч.2 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

У подальшому, позивачем було отримано виконавчий лист від 07.09.2020р. у справі №160/7348/19 в частині що стосується стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства заборгованості з податку на додану вартість у сумі 2 361 082,61 грн. та пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. в сумі 2 504 528,93 грн., який було пред`явлено до примусового виконання до органу державної казначейської служби, що підтверджується копією наведеного виконавчого листа та копією заяви позивача за вих. №82 від 09.09.2020р. (а.с.31-32).

На виконання вищенаведеного судового рішення, органом державної казначейської служби вищенаведені грошові кошти у сумі 2 361 082,61 грн. бюджетної заборгованості ПДВ та у сумі 2 504 528,93 грн. пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. були зараховані на рахунок позивача згідно меморіальних ордерів за №8158 та №5159 лише 09.10.2020р., що підтверджується їх копіями (а.с.33-34).

Оскільки Відповідачами-1,2 на виконання судового рішення у справі №160/7348/19 бюджетна заборгованість з ПДВ та пеня за несвоєчасне відшкодування ПДВ були зараховані на рахунок позивача лише 09.10.2020р., що підтверджено вищезгаданими копіями меморіальних ордерів, позивачем за порушення термінів повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ була нарахована пеня за весь період такої затримки, у тому числі і за період з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. включно виходячи з вимог п.200.23 ст.200 ПК України у розмірі 374790,71 грн., яку позивач просить стягнути з Державного бюджету України у межах заявленого предмету спору у цій справі.

Заслухавши представника позивача, який брав участь у судовому розгляді даної справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову повністю, виходячи з наступного.

За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Пеня - сума коштів вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.7 ст.200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податку має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом пунктів 200.10, 200.11 ст.200 ПК України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктами 200.12, 200.13 цієї ж статті передбачено, що орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

У відповідності до пункту 200.14 статті 200 ПК України встановлено, що, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної орган державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Як передбачено положеннями пункту 200.15 цієї статті, у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ували суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Також і у відповідності до вимог п.7 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017р. №26 (далі - Порядок №26) передбачено, що інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду орган ДФС на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку.

У відповідності до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Аналізуючи вищенаведені норми права, можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня протягом всього строку її дії, включаючи день погашення.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати його відповідної суми ( бездіяльності суб`єкта владних повноважень).

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України передбачено право платника податків оскаржити в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Аналогічне право закріплено й у пункті 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України згідно з яким до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дій чи бездіяльності контролюючого органу.

Так, позивач скористався вищенаведеним правом, та оскаржив у судовому порядку бездіяльність контролюючого органу (Відповідача-1) щодо неподання до органу державної казначейської служби висновку про відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2361082,61 грн. за податковою декларацією з ПДВ за травень 2014р., яка була визнана протиправною та стягнуто з Державного бюджету України заборгованість з ПДВ у наведеній сумі, що підтверджується змістом копії рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019р. у справі №160/7348/19, яке набрало законної сили 06.08.2020р. (а.с.8-20).

Окрім того, зі змісту вищенаведеного судового рішення вбачається, що ним встановлений факт несвоєчасного повернення позивачеві суми бюджетної заборгованості ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за травень 2014р. у сумі 2361082,61 грн., у зв`язку з чим за зазначеним судовим рішенням було також стягнуто з Державного бюджету України і пеню за несвоєчасне відшкодування ПДВ за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. у розмірі 2 504 528,93 грн. на підставі п.200.23 ст.200 ПК України (а.с.8-20).

У відповідності до вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням аналізу наведених обставин та вищенаведених норм, можна дійти висновку, що зазначеним вище судовим рішенням у справі №160/7348/19, яке набрало законної сили, уже були встановлені факти несвоєчасного відшкодування ПДВ позивачеві за податковою декларацією з ПДВ за травень 2014р. у період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. Відповідачами-1,2, а відповідно, встановлені судовим рішенням обставини та факти не підлягають доказуванню у цій справі.

В той же час, при вирішенні даного позову судом підлягають дослідженню докази, які свідчать про те, коли саме та у які строки Відповідачами-1,2 було перераховано на рахунок позивача суму бюджетної заборгованості з ПДВ у сумі 2 361082,61 грн. та чи допущено Відповідачами-1,2 порушення таких строків бюджетного відшкодування ПДВ у спірний період, яким є 01.08.2019р. по 09.10.2020р., що є предметом даного спору.

Так, зі змісту постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 06.08.2020р. за якою рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019р. у справі №160/7348/19 залишено без змін, вказане рішення набрало законної сили згідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (дати прийняття постанови судом апеляційної інстанції) 06.08.2020р. (а.с.15-20).

Отже, саме вищенаведена сума бюджетної заборгованості з ПДВ за судовим рішенням у справі №160/7348/19 набула статусу узгодженої з 07.08.2020р., а відповідно, Відповідачі-1,2 зобов`язані були перерахувати на рахунок позивача суми бюджетної заборгованості з ПДВ після набранням вказаним рішенням законної сили, тобто після 07.08.2020р.

Проте, такі суми бюджетної заборгованості з ПДВ та стягнутої пені за наведеним вище судовим рішенням були зараховані на рахунок підприємства позивача тільки 09.10.2020р., що підтверджується копіями меморіальних ордерів №8158, №8159 від 09.10.2020р. (а.с.33-34).

Таким чином, аналіз наведених обставин та наведених правових норм, з урахуванням уже стягнутої пені за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. за вищенаведеним судовим рішенням у справі №160/7348/19, свідчить про порушення Відповідачами-1,2 строку повернення вказаної суми бюджетного відшкодування ПДВ (бюджетної заборгованості) за податковою декларацією з ПДВ за травень 2014р., у тому числі і у період з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. включно, тобто протягом строку дії такої пені, включаючи день погашення, що відповідає вимогам п.200.23 ст.200 ПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що встановлені судом факти порушення Відповідачами-1,2 термінів повернення позивачеві бюджетного відшкодування ПДВ у період з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. підтверджується копіями меморіальних ордерів №8158, №8159 (а.с.33-34), які жодними доказами не спростовані, а тому є всі підстави для нарахування та стягнення з Державного бюджету України пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, яким є саме 09.10.2020р. (дата погашення бюджетної заборгованості ПДВ) виходячи з вимог п.200.23 ст.200 ПК України.

Так, згідно з наведеного у позові розрахунку пені за період з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. включно, виходячи із розміру суми бюджетної заборгованості ПДВ - 2361082,61 грн., обрахованої на рівні 120% облікової ставки НБУ, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення відповідно до вимог п.200.23 ст.200 ПК України розмір такої пені становить 374 790,71 грн. (а.с.2-зворот).

Вказаний розрахунок Відповідачами-1,2 жодними іншими доказами не спростований у порядку та у спосіб, встановлений ст.ст.72-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, Відповідачами-1,2 у ході судового розгляду даної справи не було наведено жодних підстав та не надано доказів, які б свідчили про вжиття ними заходів про перерахування на рахунок позивача бюджетної заборгованості ПДВ у сумі 2 361 082,61 грн. раніше 09.10.2020р. з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу норм податкового законодавства.

Є безпідставними, необґрунтованими та відхиляються судом аргументи Відповідача-1 про пропущення позивачем строку, встановленого п.102.5 ст.102 ПК України для подання даного позову, тобто, 1095 днів, з огляду на наступне.

Статтею 102 ПК України встановлено строк давності у 1095 днів, зокрема, на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

При цьому, слід зазначити, що неподання органом державної податкової служби, після набранням рішенням суду законної сили, висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету або не внесення до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ необхідних даних, що передбачені Порядком №26, не погашення вказаної заборгованості у строк, встановлений п.7 Порядку №26, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення відповідної пені за порушення таких строків у відповідності до вимог п.200.23 ст.200 ПК України.

Проведений системний аналіз зазначених норм дозволяє суду дійти висновку про те, що позовна вимога про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування ПДВ (порушення термінів такого відшкодування) з Державного бюджету України може бути заявлена у межах строку, встановленого пунктом 102.5 ст.102 ПК України, тобто протягом 1095 днів.

Вказаний правовий висновок також узгоджується і з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.05.2019р. у справі №819/3144/15, який застосовується адміністративним судом у порядку, визначеному ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також судом враховується і те, що відповідно до приписів п.п.102.3.5 п.102.3 ст.102 ПК України відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого здійснюється адміністративне або судове оскарження платником податків рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання.

Так, як вбачається із копій наявних в матеріалах справи документів, зокрема, зі змісту копій судових рішень у період з 2014р. по 06.08.2020р. (дата прийняття постанови Третім апеляційним адміністративним судом) тривала процедура судового оскарження прийнятих контролюючим органом рішень щодо вищенаведеної суми бюджетного відшкодування ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за травень 2014р. та бездіяльності контролюючого органу щодо не подання відповідного висновку до органу державної казначейської служби, а відповідно, відлік такого строку давності було зупинено виходячи з вимог п.п.102.3.5 п.102.3 ст.102 ПК України.

Також, виходячи із того, що Відповідачами-1,2 сума бюджетної заборгованості ПДВ за травень 2014р. у розмірі 2 361 082,61 грн. була перерахована на користь позивача лише 09.10.2020р. (а.с.33-34) та стягнуто пеню за несвоєчасне відшкодування вказаної суми ПДВ за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. за судовим рішенням у справі №160/7348/19, яка була також перерахована лише 09.10.2020р., позивач має право на нарахування пені з 01.08.2019р. по день її фактичного погашення, яким є саме 09.10.2020р., що передбачено приписами п.200.23 ст.200 ПК України.

При цьому, слід зазначити, що виходячи із того, що Відповідачами-1,2 була перерахована бюджетна заборгованість ПДВ на користь позивача лише 09.10.2020р., тобто з порушенням строків, встановлених п.7 Порядку №26, звернення до суду з цим позовом про стягнення пені, у тому числі і за період з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. шляхом подання позову до суду 27.11.2020р., що підтверджується відміткою штемпеля поштового зв`язку (а.с.35), суд приходить до висновку, що у даному випадку, строк звернення до суду з цим позовом, встановлений п.102.5 ст.102 ПК України (1095 днів), з урахуванням вимог п.п.102.3.5 п.102.3 ст.102 ПК України, позивачем не пропущений.

А отже, вищенаведені обставини та аналіз норм чинного податкового законодавства у їх сукупності спростовують аргументи Відповідача-1 про пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, встановленого п.102.5 ст.102 ПК України.

Окрім того, судом критично надається оцінка та відхиляються судом доводи Відповідача-1, викладені у відзиві, про те, що за висновками Верховного Суду пеня не може бути нарахована за період більше, ніж встановлено у п.102.5 ст.102 ПК України, тобто не більше як за 1095 днів, з огляду на те, що норми ст.102 ПК України не регулюють строки нарахування пені за несвоєчасне відшкодування сум ПДВ платникам податку, а також і зміст дослідженої постанови Верховного Суду від 30.05.2019р. у справі №819/3144/15, на яку посилається Відповідач-1, таких висновків не містить.

Також суд враховує і те, що строки звернення до суду з вимогою про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ, встановлені ст.102 ПК України не можна ототожнювати з періодом нарахування пені, оскільки такий строк чітко врегульований нормами п.200.23 ст.200 ПК України, який визначається моментом виникнення пені та включає в себе і день її погашення.

Зазначені висновки суду підтверджуються і змістом рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019р. у справі №160/7348/19 за яким було стягнуто пеню за несвоєчасне відшкодування ПДВ по декларації за травень 2014р. за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. (майже за 5 років), а оскільки датою погашення бюджетної заборгованості ПДВ у сумі 2361 082,61 грн. є саме 09.10.2020р. згідно меморіальних ордерів 8158,8159 (а.с.33-34), суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що сума пені за період з 24.08.2014р. по 31.07.2019р. уже стягнута за судовим рішенням, пеня за несвоєчасне відшкодування ПДВ за весь період строку дії пені до дня її погашення, тобто з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. у сумі 374 790,71 грн., позивачем нарахована правомірно згідно до вимог п.200.23 ст.200 ПК України.

За таких обставин, нарахована позивачем за порушення строків повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за травень 2014р. сума пені за період з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. у розмірі 374790,71 грн. є обґрунтованою, а тому підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача на підставі п.200.23 ст.200 ПК України.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, слід дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області солідарно на користь позивача понесені ним згідно платіжного доручення №1825 від 27.11.2020р. судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5621 грн. 86 коп. (а.с.42).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 205, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Губинихский известковий завод» до Відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення пені у розмірі 374790,71 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Губинихский известковий завод» (51251, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового, 1, ) - пеню за порушення строку повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2014р. за період з 01.08.2019р. по 09.10.2020р. у розмірі 374790,71 грн. (триста сімдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто грн. 71 коп.).

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Сімферопольська, будинок 17-А, ), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Челюскіна, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Губинихский известковий завод» (51251, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового, 1, ) солідарно судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5621,86 грн. (п`ять тисяч шістсот двадцять одна грн. 86 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено - 29.03.2021р.

Суддя С.О. Конєва