Справа № 572/3124/20
Суддя: Ведяніна Т.О.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 572/3124/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого cудді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

за участю :

представника позивача - Тіткова Г.М.

представника відповідача - Дудки І.О.

розглянувши у залі суду в м.Сарни у відкритому судовому засіданні справу №572/3124/20 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ВІДДІЛУ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ ДЕПАРТАМЕНТУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІНЮСТУ УКРАЇНИ, третя особа на стороні відповідача МІНІСТЕРСТВО СОЦІАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ про визнання дій протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить : визнати дії старшого державного виконавця ВПВР ДДВС Міністерства юстиції Сіренка Сергія Володимировича по винесенню постанови ВП №49702347 від 28 серпня 2020 року протиправними, постанову ВП №49702347 від 28 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження скасувати.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_2 заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 15 березня 2015 року Сарненським районним судом Рівненської області визнано неправомірними дії Мінсоцполітики, щодо відмови у виділенні ОСОБА_2 коштів для забезпечення житлом, зобов`язано Мінсоцполітики України виділити кошти з цією метою. В подальшому, 13 червня 2015 року Сарненським районним судом Рівненської області видано виконавчий лист, який прийнято до виконання та 21 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження. 27 серпня 2020 року старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС Мінюсту України Сіренком С.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, яку мотивовано тим, що на боржника за невиконання судового рішення 20 березня 2017 року накладено штраф у сумі 5 100 грн. та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; 27 серпня 2020 року у зв`язку із повторним невиконанням рішення суду державним виконавцем накладено штраф у подвійному розмірі на суму 10 200 грн. та направлено цього ж числа повідомлення до ГУ НП у м.Києві для вирішення питання щодо відкриття кримінального провадження за ст.382 КК України щодо боржника. Позивач вважає, що виконавцем не враховано, що накладення штрафу, а також звернення до правоохоронних органів є можливим у разі невиконання судового рішення без поважних причин. Однак, жодної причини, з яких боржник не виконав судове рішення, ухвалене на користь ОСОБА_2 , виконавцем не вказано. Отже, позивач посилається на ті обставини, що держава гарантує виконання судових рішень, а постанову про закінчення виконавчого провадження виконавцем може бути винесено лише у випадку фактичного виконання рішення, чого в даному випадку не відбулось. З огляду на наведене, ОСОБА_2 просить визнати протиправними дії відповідача по винесенню оскаржуваної постанови, скасувавши її.

Відповідачем у відповідності до ст.162 КАС України було подано відзив на позов, відповідно до якого Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України позов ОСОБА_2 не визнав повністю.

В обґрунтування заперечень відповідач вказує, що дійсно, на виконанні Відділу примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист, виданий Сарненським районним судом Рівненської області №817/628/15 від 14 серпня 2015 року (виконавче провадження №49702347). Постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження від 21 грудня 2015 року скеровано боржнику для виконання. Оскільки боржником не було виконано рішення суду без поважних причин, постановою державного виконавця від 20 березня 2017 року на боржника було накладено штраф у сумі 5 100 грн., відповідно до ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», а в подальшому - у зв`язку із повторним невиконанням рішення суду, постановою державного виконавця від 27 липня 2020 року на боржника накладено штраф у подвійному розмірі, у сумі 10 200 грн., а 27 серпня 2020 року, після направлення відповідного повідомлення до правоохоронних органів, на підставі п.11 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» - державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Отже, відповідач вважає, що він діяв в межах повноважень, визначеним чинним законодавством, через що вважає позов ОСОБА_2 безпідставним.

Третьою особою - Міністерством соціальної політики України, також подано відзив на позов ОСОБА_2 , відповідно до якого третя особа заперечує проти заявлених позивачем вимог. Третя особа вказує на те, що видатки на соціальний захист і соціальне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, фінансуються в межах коштів, передбачених законами про Державний бюджет України на відповідний рік, через що виконання Закону повністю залежить від фінансових ресурсів дохідної частини державного бюджету. У 2014-2021 роках видатки для забезпечення житлом постраждалих громадян за бюджетними програмами Мінсоцполітики не передбачалось, а, відтак, третя особа вважає постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження правомірною. Крім цього, третя особа просить застосувати строки позовної давності, які, на думку третьої особи, пропущені.

В судовому засіданні представник позивача заявлені ОСОБА_2 вимоги підтримав.

Представник відповідача вимоги позивача не визнав повністю.

Клопотань сторонами заявлено не було.

В даному випадку між сторонами по справі виник спір з приводу оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження.

Вказані правовідносини регулюються нормами КАС України, Законом України «Про виконавче провадження».

Врахувавши думку сторін, дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених ОСОБА_2 вимог.

Із наданої суду позивачем копії Постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 грудня 2015 року у виконавчому провадженні №49702347, встановлено, що в провадженні державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист з виконання виконавчого листа №817/628/15, виданого 14 серпня 2015 року Сарненським районним судом Рівненської області, з виконання рішення цього ж суду, яким було визнано неправомірними дії Міністерства соціальної політики України, що полягають у відмові виділити ОСОБА_2 кошти для забезпечення житлом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами ст.10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Досліджена судом копія Постанови про закінчення виконавчого провадження від 17 серпня 2020 року старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, доводить, що цього числа було закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №817/628/15, виданого 14 серпня 2015 року Сарненським районним судом Рівненської області, з виконання рішення цього ж суду, яким було визнано неправомірними дії Міністерства соціальної політики України, що полягають у відмові виділити ОСОБА_2 кошти для забезпечення житлом.

Пунктом 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, на яку посилався державний виконавець як на підставу закінчення виконавчого провадження, вказано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону, якою визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Отже, за змістом ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» - за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В оскаржуваній постанові державного виконавця від 27 серпня 2020 року зазначено, що виконавцем вжито вказаних вище заходів для примусового виконання судового рішення, а саме : на боржника двічі накладався штраф за невиконання судового рішення без поважної причини, після чого здійснено звернення до правоохоронних органів.

Таким чином, штраф на боржника накладається державним виконавцем виключно у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин, тобто, якщо боржник має реальну можливість для виконання рішення суду, але не виконує його.

В даному випадку третя особа у справі, яка і є боржником у вказаному вище виконавчому провадженні, заперечувала можливість виконання рішення суду. Постановленого на користь ОСОБА_2 , через відсутність у державному бюджеті видатків для забезпечення житлом постраждалих громадян за бюджетними програмами Мінсоцполітики.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII).

Всупереч викладеному, державний виконавець не в повному обсязі вжив передбачені Законом №1404-VIII заходи щодо примусового виконання рішення суду, а відтак діяв не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений законодавством України, що мало наслідком необґрунтоване закінчення виконавчого провадження за відсутності підстави, встановленої п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що постанову про закінчення виконавчого провадження №49702347, з виконання виконавчого листа №817/628/15, виданого 14 серпня 2015 року Сарненським районним судом Рівненської області, про визнання неправомірними дій Міністерства соціальної політики України, що полягають у відмові виділити ОСОБА_2 коштів для забезпечення житлом, винесено державним виконавцем формально, всупереч вимогам ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» - без з`ясування обставин, за яких боржник не виконує судове рішення, а тому суд вважає вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення.

Третьою особою заявлено клопотання про застосування в даному випадку строків позовної давності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинним Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не визначено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, у відповідності з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Частиною 2 статті 287 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку суду не надано доказів щодо часу - коли саме позивач дізналась про порушення її прав, отримавши оскаржувану постанову, через що суд вважає причини пропуску позивачем строку звернення із позовом до адміністративного суду поважними.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 (жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ВІДДІЛУ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ ДЕПАРТАМЕНТУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІНЮСТУ УКРАЇНИ (м.Київ вул.Городецького,13 ), третя особа на стороні відповідача МІНІСТЕРСТВО СОЦІАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ (м.Київ вул.Еспланадна,8/10, ) про визнання дій протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - задовольнити повністю.

Визнати дії старшого державного виконавця ВПВР ДВС Міністерства юстиції Сіренка Сергія Володимировича по винесенню постанови ВП №49702347 від 28 серпня 2020 року протиправними, постанову ВП №49702347 від 28 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя