Справа № 160/3537/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
30 березня 2021 року Справа № 160/3537/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення №41 від 05.04.2019р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2021р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум у вигляді протоколу від 05.04.2019р. №41 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачеві;

- зобов`язати відповідача виплатити одноразову грошову допомогу позивачеві у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності 20% без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.

Ухвалою суду від 16.03.2021р. зазначена позовна заява була залишена без руху на підставі ч.1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано позивача у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду:

- доказів на підтвердження перебування (проживання) позивача за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням вимог ст.25, п.2 ч.5 ст.160, п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, надати довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу або інший документ, що підтверджує факт перебування (знаходження) позивача за наведеною у позові адресою;

- копій документів доданих до позовної заяви відповідно до кількості учасників справи, завірених у встановлено порядку згідно до ч.4, ч.5 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у відповідності до ч.1, ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку ніж наведені у клопотанні та надати докази поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- оригіналу документу про сплату судового збору в сумі 908,00 грн. у відповідності до вимог ст.4 Закону України "Про судовий збір", ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

23.03.2021р. на виконання вимог ухвали суду від 16.03.2021р., позивач подав до канцелярії суду заяву на усунення недоліків позовної заяви, до якої, зокрема, додав, а саме:

- клопотання про звільнення від сплати судового збору посилаючись на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір";

- клопотання про поновлення пропущеного строку, в якому просить поновити пропущений для звернення до адміністративного суду з даним позовом посилаючись на те, що, зокрема, у період з 08.11.2019р. по 07.05.2020р. він проходив військову службу та знаходився в зоні ООС, не міг вільно вийти з військової частини, а тому не було можливості займатися даною справою; після закінчення проходження служби позивач звертався із проханням повторно розглянути питання щодо призначення йому спірної грошової допомоги, проте, відповіді на таке звернення отримав лише 13.01.2021р. від Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та 04.01.2021р. від Департаменту фінансів Міністерства оборони України, після отримання яких та відмови у повторному розгляді питання щодо призначення спірної грошової допомоги, позивач був вимушений звернутися за професійною правовою допомогою для складання відповідних процесуальних документів до суду.

Так, з метою відкриття провадження у даній справі та досліджуючи надані позивачем докази на виконання вимог ухвали суду від 16.03.2021р. разом з поданим клопотанням про поновлення пропущеного строку, суд приходить до висновку про те, що викладені у даному клопотанні причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом не можуть бути визнані судом поважними, а тому даний адміністративний позов підлягає поверненню позивачеві на підставі ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум у вигляді протоколу від 05.04.2019р. №41 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, тобто, позов повинен був бути поданий у строк до 06.05.2019р. включно (з урахуванням вихідних днів), однак згідно вхідного штемпеля суду №19129/21 даний позов подано позивачем лише 11.03.2021р., тобто із пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, звертаючись із даним адміністративним позовом 11.03.2021р., та заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом на виконання вимог ухвали суду від 16.03.2021р., позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позов, виходячи з наступного.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним і залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що з даним адміністративним позовом щодо визнання протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум у вигляді протоколу від 05.04.2019р. №41 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (основна вимога) позивач повинен був звернутися до суду у місячний строк після його отримання, проте, даний позов подано позивачем лише 11.03.2021р., тобто із пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, позивач просить поновити пропущений строк звернення до суду з цим позовом посилаючись як на поважність причин пропуску такого строку, на те, що у період з 08.11.2019р. по 07.05.2020р. він проходив військову службу та знаходився в зоні ООС, не міг вільно вийти з військової частини, а тому не було можливості займатися даною справою; після закінчення проходження служби позивач звертався із проханням повторно розглянути питання щодо призначення йому спірної грошової допомоги, проте, відповіді на таке звернення отримав лише 13.01.2021р. від Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та 04.01.2021р. від Департаменту фінансів Міністерства оборони України, після отримання яких та відмови у повторному розгляді питання щодо призначення спірної грошової допомоги, позивач був вимушений звернутися за професійною правовою допомогою для складання відповідних процесуальних документів до суду.

Проте, наведені обставини судом не можуть бути визнані поважними для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, оскільки, по-перше, із проханням повторно розглянути питання щодо призначення йому спірної грошової допомоги позивач звернувся до Міністерства оборони України лише 24.12.2020р., що підтверджується листом відповідача №116/14/2/35/л від 13.01.2021р., тобто більш ніж через півтора року після прийняття оскаржуваного рішення; по-друге, доказів того що у період проходження служби з 08.11.2019р. по 07.05.2020р. позивач знаходився в зоні ООС та не міг вільно вийти з військової частини суду не надано, як і не надано доказів звернення за професійною правовою допомогою для складання відповідних процесуальних документів до суду.

Окрім того, судом враховується і те, що позивач повинен був звернутися до суду з даним позовом саме у період з 05.04.2019р. (дата прийняття оспорюваного рішення) до 06.05.2019р. включно виходячи з вимог ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, проте, позивачем на підтвердження причин поважності строку звернення до суду саме у наведений період жодних доказів до клопотання не додано.

З огляду на наведене, посилання позивача на причини поважності пропуску строку звернення до суду у період з 08.11.2019р. по 07.05.2020р. є безпідставними та необґрунтованими, оскільки строк звернення до суду з цим позовом сплинув 06.05.2019р. та позивачем не надано жодних доказів поважності його пропуску саме у період з 05.04.2019р. до 06.05.2019р. включно.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені у клопотанні про поновлення пропущеного строку обставини щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом не є поважними причинами для поновлення позивачеві пропущеного строку звернення з даними позовними вимогами.

Таким чином, суд визнає неповажними причинами пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до вимог ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо вказані у заяві підстави для поновлення пропущеного строку до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із положеннями п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги викладене, визнання судом неповажними причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення даного уточненого адміністративного позову у вказаній частині згідно до вимог ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень частини п`ятої статті 122 КАС України, суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому, не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Наведена правова позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.02.2021р. у справі №9901/141/20, яка підлягає обов`язковому врахуванню судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, судом враховується і рішення Європейського суду з прав людини у справі Фогарді проти Сполученого Королівства про те, що право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулювання з боку держави, а також і рішення Європейського суду з прав людини Устименко проти України, яке набуло статусу остаточного 29.01.2016р., про те, що причини поважності пропуску строку звернення до суду повинні бути досліджені судом та повинні бути обґрунтованими та вмотивованими.

Окрім того, щодо клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", слід зазначити, що питання щодо можливості звільнення позивач від сплати судового збору за п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" було вирішено ухвалою суду від 16.03.2021р.

За приписами с.45 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Керуючись ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення №41 від 05.04.2019р., зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною у позовній заяві адресою.

У відповідності до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва