Справа № 440/2172/21
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви
29 березня 2021 рокум. ПолтаваСправа № 440/2172/21

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Бойко С.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, третя особа: військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, третя особа: військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та виплати учаснику бойових дій в період з 2018 по 2020 роки відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій визначеної ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зобов`язання нарахувати та виплати за період з 2018 по 2020 роки учаснику бойових дій відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій визначеної ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у відповідному році виплати з урахуванням раніше виплачених сум, виплатити 18590,00 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.
Недоліки потрібно було усунути шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду, зокрема, заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом разом з доказами поважності причин його пропуску.
26 березня 2021 року представником позивача до суду подано заяву про поновлення строку звернення, яка обґрунтована посиланням на правову позицію Верховного суду, висловлену в рішенні по адміністративній справі №816/460/18, згідно якої подання позовних заяв із довічних соціальних виплат здійснюється без застосування строків позовної давності, а також посиланням строку звернення до суду, який визначений Цивільним кодексом України. Крім того, представник позивача стверджував, що ОСОБА_1 про порушення своїх прав дізнався лише з рішення Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20. Також адвокат Зогаль О.М. посилається як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду на запровадження в Україні карантину.
Надаючи оцінку вказаному клопотанню, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Виплата допомоги до 5 травня є періодичним платежем, який виплачується щорічно, а отже, особа, отримуючи їх, є обізнаною щодо їх розміру і в разі незгоди має можливість оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які, на її думку, стали підставою для заниження розміру отримуваної нею допомоги.
Спірні правовідносини стосуються правомірності розміру виплаченої допомоги до пя`того травня у 2018-2020 роках, а позивач звернувся до суду лише у березні 2021 року, тому позов подано з пропущенням шестимісячного строку звернення, визначеного частиною другою статті 122 КАС України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
З огляду на наведене, перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" необхідно обраховувати з 30 вересня відповідного поточного року.
Ця позиція аналогічна висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 по справі №607/7919/17, згідно яких саме 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги, і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж та, яка була йому нарахована.
Тобто перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом необхідно обраховувати з 30 вересня відповідного року за який виплачується разова щорічна грошова допомога.
Отже, строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати щорічної разової допомоги за 2018 рік необхідно обраховувати - 30 вересня 2018 року та сплив 30 березня 2018 року, за 2019 рік - з 30 вересня 2019 року та сплив 30 березня 2019 року.
Позивач в свою чергу стосовно виплати разової щорічної грошової допомоги в період з 2018 по 2019 роки у встановлений законодавством строк до суду не звернувся.
Посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 24 листопада 2020 року по справі №4815/460/18 згідно якої строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає є безпідставними, оскільки вказаної постановою надана оцінка застосуванням строків звернення до суду у правовідносинах, що склалися у сфері пенсійного забезпечення, у той час як оцінка застосуванням строків звернення до суду у правовідносинах що склалися стосовно виплати допомоги до 5 травня надана Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 по справі №607/7919/17. Отже, до спірних правовідносин має застосовуватися правова позиція Верховного Суду, яка викладена саме в постанові від 06.02.2018 по справі №607/7919/17.
Враховуючи викладене, є безпідставними посилання позивача на рішення Верховного Суду у справах про пенсійне забезпечення.
Враховуючи те, що порядок звернення до суду у правовідносинах що склалися у сфері виплати допомоги до 5 травня врегульований Кодексом адміністративного судочинства України, а не цивільним законодавством то посилання представника позивача на Цивільний кодекс України є безпідставним.
Стосовно звернення позивача до центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області з проханням здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги 2018, 2019 та 2020 роках як учаснику бойових дій, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Проте жодним з нормативно-правових актів не передбачено ні можливості, ні обов`язку досудового порядку вирішення спору щодо перерахунку та виплати суми щорічної грошової допомоги до 05 травня.
Тому факт звернення до центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області суд не визнає досудовим порядком вирішення спору, що може створити об`єктивні передумови для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та стати належною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду.
Посилання представника позивача на ту обставину, що ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав після ознайомлення з рішенням Верховного Суду від 29.09.2020 у зразковій справі №440/2722/20 є необґрунтованим, оскільки отримавши допомогу до 5 травня в 2018 - 2019 роках позивач знав, в якому розмірі йому виплачена вказана допомога.
Суд звертає увагу на те, що рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018(3393/18) не може бути підставою для обчислення початку перебігу строку звернення до суду з позовними вимогами стосовно виплати грошової допомоги до 5 травня за період з 2018 по 2019 роки, оскільки частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.
За таких обставин не можливе поширення рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 1-247/2018(3393/18) на правовідносини, що виникли до дня його ухвалення, тобто стосовно виплати грошової допомоги до 5 травня за 2018 - 2019 роки.
Стовно тверджень адвоката Зогаля О.М. щодо необхідності наявності у позивача спеціальних знань для захисту законних прав учасника бойових дій, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Системно аналізуючи наведені положення Конституції України суд приходить до висновку, що необізнаність позивача про свої права та невчинення ним протягом 2018 - 2019 років дій на ознайомлення з ними не може бути підставою для його звільнення від відповідальності шляхом застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду.
Крім того, позивачем до суду не надано доказів неможливості звернення до адвоката у разі наявності у нього підстав вважати, що його права порушуються протягом 2018 - 2019 років.
Суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Верховного Суду, який у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 справа № 127/13736/16-а (№ К/9901/42788/18) зазначає, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Суд звертає увагу не те, що заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними, а не зводитися лише до посилання на судові рішення різних судових інстанцій. Заява повинна містити докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Системно аналізуючи наведенні положення суд приходить до висновку, що для поновлення строку звернення до суду у зв`язку з запровадженням на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) не достатньо самого лише посилання на запровадження карантину, особа має довести, що пропуск строку звернення до суду обумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Подана до суду заява про поновлення строку звернення містить лише посилання на нормативно-правові акти, які регулюють запровадження карантину та перебіг строків під час нього. Однак у ній відсутні будь-які посилання на пропуск позивачем строку звернення до суду саме через обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином.
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду за період, що виник до запровадження карантину.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду без поважних причин, а тому у задоволені заявленого клопотання про поновлення строку звернення до суду потрібно відмовити.
Згідно частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані у ній підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства Україна позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин та неможливість вирішення питання про роз`єднання позовних вимог на цій стадії, позовна заява підлягає поверненню.
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, третя особа: військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.
Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після з моменту її підписання суддею.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Бойко