Справа № 400/3784/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3784/20
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі - ГУ ДПС у Миколаївській області) звернулось до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути на користь державного бюджету податковий борг по орендній платі з фізичних осіб за 2019 рік в сумі 69 675,44 грн..

В обґрунтування позовних вимог податковим органом зазначено, що платник податків, на підставі узгоджених податкових зобов`язань та розрахунку податкової заборгованості, має податковий борг по орендній платі з фізичних осіб (земельний податок) на суму 69 675,44 грн., який, відповідно до вимог Податкового кодексу України, підлягає стягненню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ГУ ДПС у Миколаївській області задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, враховуючи фактичні обставини справи та приписи податкового законодавства, вважав, що за відсутності добровільної сплати платником податку існуючого податкового боргу, останній, підлягає стягненню за рішенням суду.

До того ж, при прийнятті рішення, суд першої інстанції врахував, що платник податків не надав доказів оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративному чи судовому порядку, а тому вони вважаються узгодженими.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 його оскаржив, вважаючи, що воно прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції, а позовну заяву залишити без розгляду.

Обґрунтовуючи доводи апеляції скаржник указує, що згідно з даними облікової картки платника податків, станом на 26.01.2020 р. у нього існує заборгованість перед бюджетом із земельного податку в сумі 69 675,44 грн. Даний борг, відповідно до даного документа виник через неповну сплату податкового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні №-1411 від 22.11.2019 року на суму 325 979,99 грн, зокрема сплачено 273 843,18 грн, недоплата складає 52 136,81 грн.

Податкове повідомлення - рішення №-1411 від 27.11.2019 року на суму податкового зобов`язання - 17 538,63 грн. - не оплачено. Отож, загальна сума боргу складає 69 675 грн.

Водночас, як зазначає позивач, він не згоден з існуванням у нього боргу, оскільки вважає, що на його наявність вплинуло податкове повідомлення-рішення № 1 від 22.11.2019 року, де визначено податкове зобов`язання в розмірі 128 605,80 грн, яке є неузгодженим. На думку скаржника, підставами вважати дане податкове повідомлення - рішення неузгодженим, є його не направлення на адресу платника податку, а також те, що дата виписки даного рішення та дата строку сплати співпадають, що суперечить вимогам п.287.5 ст. 287 Податкового кодексу України.

За таких підстав, ураховуючи, що станом на 31.12.2019 р. у нього існувала переплата за податковими зобов`язаннями, а також беручи до уваги неправомірне податкове повідомлення-рішення № 1 від 22.11.2019 року на суму 128 605,80 грн, переплата на 01.01.2020 р. складає 402 448,98 грн (273 843,18 грн + 128 605,80 грн).

За арифметичними розрахунками скаржника, станом на 26.01.2020 р., у нього існує переплата в сумі 58 930,36 грн (402 448,98 грн 273 843,18 грн 17 538,63 грн).

На підставі наведеного, ОСОБА_1 наголошує на тому, що за рахунок переплат, у нього взагалі відсутня заборгованість.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

Установлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи свідчать про те, що, відповідно до розрахунку податкової заборгованості, за відповідачем рахується податковий борг у сумі 69 675,44 грн. з орендної плати з фізичних осіб, який виник на підставі таких податкових повідомлень-рішень від 22.11.2019 року, а саме:

- №-1411, згідно якого застосовано суму податкового зобов`язання у розмірі 325 979,99 грн., строк сплати якого настав 21.01.2020 року;

- №-1411 згідно якого застосовано суму податкового зобов`язання у розмірі 17 538,63 грн., строк сплати якого настав 26.01.2020 року.

20 червня 2020 року на адресу відповідача надійшла податкова вимога від 16 червня 2020 року №80583-14 на суму 75 523,75 грн. (а.с.8).

Також, згідно обліку платежів, станом на 31.01.2020 року, за відповідачем зберігається податковий борг в сумі 69 675,44 грн. (а.с.9).

У зв`язку з несплатою заборгованості за вказаним податком, контролюючий орган звернувся до суду з позовом про її стягнення.

Аналіз фактичних обставин справи та законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно з пп. 14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За правилами пп.54.3.1 п.54.3 ст.54 цього Кодексу контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, п.59.5 ст.59 цього Кодексу унормовано, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.95.1 та п.95.2 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Досліджуючи доводи апеляції, колегія суддів установила, що скаржник погоджується з наявністю узгоджених податкових зобов`язань в сумі 343 518,62 грн., їх часткової сплати в сумі 273 843,18 грн.

Водночас, на думку скаржника, на наявність податкового боргу вплинуло податкове повідомлення-рішення № 1 від 22.11.2019 року, де визначено податкове зобов`язання в сумі 128 605,80 грн, яке є неузгодженим.

Скаржник вказує, що підставами вважати дане податкове повідомлення-рішення неузгодженим, є його ненаправлення на адресу платника податку, а також те, що дата виписки даного рішення та дата строку сплати співпадають, що суперечить вимогам п.287.5 ст. 287 Податкового кодексу України.

Колегія суддів проаналізувавши наведене, дійшла такого.

Матеріали справи свідчать про те, що, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості підставою для виникнення податкового боргу в сумі 69 675,44 грн. стала несплата узгоджених податкових зобов`язань, визначених у податкових повідомлень-рішень від 22.11.2019 року, а саме:

- №-1411 про нарахування податкового зобов`язання у розмірі 325 979,99 грн.;

- №-1411 про нарахування податкового зобов`язання у розмірі 17 538,63 грн.

Питання правомірності прийняття позивачем податкового повідомлення-рішення № 1 від 22.11.2019 року не охоплюється предметом даного позову, не увійшло до складу спірного податкового боргу, а відтак суд не має процесуальних повноважень, у межах розгляду даної справи, здійснювати його правовий аналіз.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що суму заборгованості до державного бюджету у розмірі 69 675,44 грн. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив; наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи; доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості на день прийняття рішення не надано, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо стягнення податкового боргу.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та вірно зазначена юридична кваліфікація встановлених фактів, колегія суддів, згідно зі ст. 316 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції та про залишення рішення суду першої інстанції в силі.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.7 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність права у учасників справи на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 26.03.2021 року.