Справа № 826/902/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року м. Київ № 826/902/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Київської міської митниці Державної фіскальної служби України,

2. Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання висновків протиправними та їх скасування, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС (відповідач 1, Київська міська митниця), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач 2, ГУ ДФС у м. Києві) та просить:

- визнати протиправними висновки Державної податкової інспекції у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» та про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади»;

- скасувати наказ відповідача 1 від 06 січня 2016 року №11.ОС «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)»;

- стягнути з відповідача 1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07 січня 2016 року до моменту фактичного поновлення на службі.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що з 24 березня 1999 року працювала в митних органах України, з квітня 2009 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною по червень 2015 року, після чого з 16 червня 2015 року обіймала посаду державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)».

Після набуття чинності Законом України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1 проведено перевірку, складено довідку від 05 січня 2016 року на підставі висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 зазначеного Закону та висновку про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 зазначеного Закону (далі - Закон №1682-VII). Перевіркою встановлено, що позивачем у повному обсязі задекларовано все належне їй майно, проте інформацію про джерело надходження та доходи на його придбання не досліджено належним чином, зокрема, неможливо визначити вартість автомобіля, належного позивачу.

Окрім того, за результатами додаткової перевірки визначено, що вартість придбання квартири не відповідає доходам позивача.

Позивач зазначає, що вартість квартири складає 18 000, 00 грн. відповідно до умов договору купівлі-продажу від 14.04.1999 року, придбана на заощадження батька позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується наявними доказами.

Позивач стверджує, що відповідачем 2 складено два різних висновка, які протирічать один одному, при цьому в основному висновку мови йшлося про автомобіль, щодо підтвердження вартості та придбання якого призначалася додаткова перевірка, а у додатковому - про автомобіль вже не згадується, натомість постає питання щодо придбання квартири, у зв`язку з чим вважає, що порядок та процедуру перевірки порушено відповідачами.

На підставі зазначених висновків позивача звільнено зі служби, чим порушено, на її думку, положення Основного Закону України, за умов не доведеності вини, керуючись лише припущеннями, за формальними ознаками.

Посилаючись на те, що доводи, висновки та наказ відповідачів є протиправними, не відповідають принципу юридичної визначеності, прийняті без застосування правового інструментарію та доведення вини у діях, викорінення яких ставить за мету Закон №1682-VII, позивач звернулася до суду за захистом порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/902/16, призначено судовий розгляд справи на 25 лютого 2016 року.

Від Київської міської митниці надійшли письмові заперечення на адміністративний позов від 22 лютого 2016 року, у яких зазначається, що стосовно позивача з податкових органів отримано Висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону №1682-VII, у якому повідомлено, що у зв`язку з ненадходженням запитуваної інформації та ненаданням ОСОБА_1 підтверджуючих документів стосовно вартості автомобіля Subaru Forester 2005 року випуску, які є обов`язковими до розгляду та врахування при підготовці висновку про результати перевірки, встановити достовірність/недостовірність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру ОСОБА_1 набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел, неможливо. Після ознайомлення позивачем 23.11.2015 року із зазначеним висновком, нею подано заяву з проханням щодо звернення із запитом до органів перевірки з метою проведення додаткової перевірки та уточнення отриманої інформації, у зв`язку з чим Митницею направлено до ДПІ запит про проведення додаткової перевірки, за результатами якої отримано Висновок про результати додаткової перевірки.

У зазначеному висновку повідомлено про невідповідність вартості майна, зазначеного ОСОБА_1 в декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік, набутого нею за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частин першої статті 2 Закону №1682-VII, наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел. Результат додаткової перевірки вказує на недостовірність відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону, вказаним ОСОБА_1 у декларації 2014 року.

Відповідно до положень частини чотирнадцятої статті 5 Закону №1682-VII керівник органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з для отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади.

Такі ж положення закріплені пунктом 38 постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №563, якою затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» та Перелік органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

З огляду на наведене, відповідач 1 вважає, що процедура, що передувала звільненню позивача дотримана митним органом, а оскаржуваний наказ від 06.01.2016 року №11-ос прийнятий відповідно до норм чинного законодавства, є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні 25 лютого 2016 року оголошено перерву для надання позивачем заяви про уточнення позовних вимог.

Відповідачем 2 - Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві 29 лютого 2016 року подані письмові заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що враховуючи встановлену перевірками наявність невідповідностей між податковою інформацією та вказаними позивачем відомостями, підтверджено правомірність дій контролюючого органу із складення висновків від 03.07.2015 року №2173/26-58-17-03-10 та від 25.12.2015 року №3758/7/26-58-17-03.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2016 року зупинено провадження у справі №826/902/16 до вирішення Конституційним Судом України об`єднаної справи за поданням сорока семи народних депутатів України від 20.01.2015 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1; частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5; пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», подань Верховного Суду України та сорока семи народних депутатів України від 20.01.2015 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 6 частини першої, пунктів 2,13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України «Про очищення влади».

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року поновлено провадження у справі №826/902/16, визначено подальший розгляд справи провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано сторонам подати додаткові докази на підтвердження своєї позиції або письмові пояснення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року задоволено частково клопотання представника ОСОБА_1 про заміну відповідачів, замінено відповідача - Державну податкову інспекцію у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на правонаступника - Головне управління ДФС у м. Києві, в іншій частині клопотання відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року заяву представника ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог від 19 січня 2020 року повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову.

Відповідно до зазначеної заяви позивач остаточно заявляє такі позовні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати висновок Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» №2173/26-58-17-03.10 від 03.07.2015 року;

- визнати протиправним та скасувати висновок Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» №3758/7/26-58-17-03 від 25.12.2015 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Київської міської митниці ДФС №11-ос від 06.01.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити з 06.01.2016 року ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Аеропорт Київ» Київської митниці ДФС;

- стягнути з Київської міської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з моменту фактичного звільнення з 06.01.2016 року по час прийняття судового рішення про поновлення на роботі;

- рішення суду, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах заробітку за один місяць з відрахуванням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов`язковою у встановленому законом порядку, допустити до негайного виконання;

- зобов`язати Міністерство юстиції України видалити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

Одночасно в ухвалі суду від 15 березня 2021 року зазначено, що оскільки підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», є скасування результатів перевірки, суд вважає, відсутніми підстави для залучення в якості співвідповідача - Міністерства юстиції України, оскільки належним відповідачем за вказаною вимогою є саме орган, який проводив перевірку, в даному випадку та на цей час такий орган - Головне управління ДФС у м. Києві.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, чинній від 15 грудня 2017 року.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи, зокрема з даних трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що, починаючи з 24 березня 1999 року позивач працює в органах Державної митної служби України.

З 29 квітня 2015 року позивача призначено в порядку переведення на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни), з якої відповідно до наказу Київської міської митниці №11-ос від 06 січня 2016 року її звільнено з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» відповідно до пункту 72 статті 36 КЗпП України.

Підставою звільнення ОСОБА_1 з посади стали обставини проведення щодо неї перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», який набрав чинності з 16 жовтня 2014 року, та складення Київською міською митницею довідки від 05 січня 2016 року за результатами зазначеної перевірки.

За висновками, викладеними у довідці від 05 січня 2016 року та інформацією, наданою ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві, за результатами проведеної перевірки з урахуванням письмових пояснень та підтвердних документів встановлено, що ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутих ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», які відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_1 . У зв`язку з ненадходженням запитуваної інформації та ненаданням ОСОБА_1 підтвердних документів стосовно вартості автомобіля Subaru Forester 2005 року випуску, які є обов`язковими для розгляду та врахування при підготовці висновку про результати перевірки, встановити достовірність/недостовірність вартості майна (майнових прав) вказаного у Декларації ОСОБА_1 набутого (набутих) ОСОБА_1 під час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел, неможливо (висновок від 03.07.2015 року).

За результатами додаткової перевірки (висновок від 25.12.2015 року №3758/7/26-58-17-03) встановлено, що ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутих ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», які відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_1 . Також встановлено, що вартість майна (майнових прав) вказаного в Декларації, набутого ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел. Невідповідність мала місце у зв`язку з тим, що при заповненні декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік, ОСОБА_1 у позиції 25 розділу ІІІ «Відомості про нерухоме майно» відображено відомості про майно, що перебуває у власності декларанта, а саме: квартиру, вартість придбання якої не відповідає доходам ОСОБА_1 (згідно Центральної бази даних Державної фіскальної служби України, з урахуванням наданих ОСОБА_1 підтвердних документів, отриманих із законних джерел на протязі 1998- ІІ кварталу 1999 років.

Результат додаткової перевірки: з урахуванням письмових пояснень ОСОБА_1 та підтвердних документів встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону, вказаних гетьман Н.В. у Декларації. До ОСОБА_1 застосовуються заборони, визначені частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Оцінюючи встановлені обставини та спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з положень частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Пунктом 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено припинення трудового договору з підстав, визначених Законом України «Про очищення влади».

Згідно з частиною другою цієї статті, у випадку, передбаченому пунктом 72, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначаються Законом України «Про очищення влади».

Згідно з вимогами частини першої статті 1 цього Закону, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 1 цього Закону, очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

На виконання пункту 10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади», протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Вказана заборона, відповідно до частини 8 статті 3 Закону України «Про очищення влади», зокрема, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на Посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про очищення влади», перевірці підлягають: достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Відповідно до частини десятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 5, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п`ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обов`язковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

На виконання частини 14 статті 5 Закону України «Про очищення влади» керівник органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади.

Питання застосування Закону України «Про очищення влади» регламентовані Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 (далі - Порядок № 563), Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 3 листопада 2014 року № 1100 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 листопада 2014 року за № 1385/26162 (далі - Порядок № 1100).

Перелік органів, що проводять перевірки та форма запиту, затверджені Порядком №563, зокрема такими є: Державна фіскальна служба України (ДФС), Державна судова адміністрація України, Генеральна прокуратура України, Служба безпеки України, Міністерство юстиції України, Міністерство внутрішніх справ України.

Постановою № 563 деталізовано норми Закону та зазначено, що виключно органом Державної фіскальної служби на запит формується висновок про проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності майна, зазначених у декларації (форма якого затверджена наказом Міністерства фінансів України № 1100 від 3 листопада 2014 року), інші органи перевірки надають на запити відповіді та судові рішення (пункти 29, 30, 35).

Пунктом 3 Порядку № 1100 визначено загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки, який включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки особи, стосовно якої проводиться перевірка;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в:

- аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з`ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

- порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з`ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

- порівняльному аналізі наявної інформації з метою з`ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов`язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Відповідно до пункту 4 цього Порядку, при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів. При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб`єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

В силу вимог пунктів 3-4 пункту 6 Порядку № 1100, отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Відповідно до частини десятої статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», у разі встановлення за результатами передбачених цією статтею перевірок ознак правопорушення уповноважений підрозділ письмово повідомляє керівнику відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, його апарату, органу місцевого самоврядування, юридичної особи публічного права та спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції.

У разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, письмово повідомляє про це спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб`єкт декларування.

Виявлення недостовірних відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, не звільняє суб`єкта декларування від обов`язку подати декларацію з достовірними відомостями. У такому разі декларація з достовірними відомостями підлягає оприлюдненню на заміну раніше оприлюдненої декларації у порядку, встановленому цим Законом.

Подання завідомо недостовірних відомостей в декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру є підставою для притягнення суб`єкта декларування до дисциплінарної, адміністративної відповідальності відповідно до закону.

Аналіз норм Закону України «Про очищення влади», а також підзаконних нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що органи Державної фіскальної служби здійснюють перевірку осіб, зазначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» за двома критеріями:

1) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру;

2) відповідність вартості майна (майнових прав), набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

При цьому, під час проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», контролюючим органом має бути встановлена не лише невідповідність відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, а також врахований час набуття майна та встановлено незаконність джерел таких доходів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі №816/2319/16, від 31 березня 2020 року в справі № 807/1/17 (№К/9901/62653/18).

Як вже встановлено судом раніше, у висновках податкового органу зазначено про те, що позивачем хоча і задекларовано все належне майно, проте інформація про джерело походження автомобіля та квартири не підтверджена.

При цьому, додаткова перевірка відповідачем 2 провадилася за запитом Київської міської митниці, направленим в порядку реагування на заяву позивача від 23.11.2015 року (а.с.163) для з`ясування обставин та джерел придбання автомобіля Subaru Forester 2005 року випуску, щодо якого позивачем надано пояснення щодо походження грошових коштів на його придбання.

Проте, у висновку за результатами додаткової перевірки від 25.12.2015 року про автомобіль позивача вже не згадується, натомість зазначається про не підтвердження джерел на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно якої позивачу не надавалося жодних повідомлень щодо необхідності надання відповідних пояснень, як передбачено пунктом 12 Порядку №1100.

Отже, позивач була позбавлена права на надання пояснень джерел походження квартири, належної їй на правах власності, що не спростовано відповідачами та підтверджується наявними у справі матеріалами.

Разом з тим до матеріалів позовної заяви позивачем надані докази того, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана на заощаджені кошти батька позивача - ОСОБА_2 (а.с.21), надано довідку про доходи за 1994-1999 роки (а.с.23).

Отже, оскільки висновок за результатами додаткової перевірки складено податковим органом до надання позивачем пояснень та підтверджуючих документів щодо набуття нею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що відповідачем 2 допущено порушення пункту 12 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», згідно з яким контролюючий орган при підготовці висновку про результати перевірки зобов`язаний врахувати надані документи та письмове пояснення особи, стосовно якої проводиться перевірка.

Суд також зазначає, що висновок за результатами додаткової перевірки від 25.12.2015 року, яка призначалася для перевірки інформації щодо джерел придбання автомобіля Subaru Forester 2005 року випуску, не містить жодних відомостей стосовно підтвердженості/непідтвердженості таких джерел.

Судом вже наводилася правова позиція суду вищої інстанції щодо того, що під час проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», контролюючим органом має бути встановлена не лише невідповідність відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, а й також врахований час набуття майна та незаконність джерел таких доходів.

Втім, у даному випадку податковим органом такі обставини не враховані, відомості про це у висновку відсутні. Зі змісту висновку за результатами додаткової перевірки від 25.12.2015 року вбачається, що додаткова перевірка стосовно позивача фактично не проводилася, у висновку відсутні будь-які посилання на пояснення ОСОБА_1 та додатково надані нею підтверджуючі документи.

Отже, оскаржувані висновки ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.07.2015 року та від 25.12.2015 року є передчасними, необґрунтованими та складеним контролюючим органом без урахуваннях усіх обставин, що свідчить про їх протиправність та наявність підстав для скасування судом.

Водночас, інформація, яка викладена у вказаних висновках від 03.07.2015 року та від 25.12.2015 року, стала підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача від 06 січня 2016 року.

Верховний Суд у вищенаведених постановах зауважує, що інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, не може бути підставою для застосування заборони без врахування обов`язкових умов, що таке майно (майнові права) було набуте за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», і його вартість не відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Такий висновок Верховного Суду є тотожним правовому висновку, викладеному Верховним Судом в постанові від 31 січня 2018 року в справі № 815/3268/15 (№К/9901/1425/18), в постанові від 30 липня 2019 року в справі № 802/3864/15-а (№К/9901/1646/18).

Оскільки під час розгляду цієї справи судом встановлено, що додаткова перевірка стосовно позивача фактично не проводилася, під час перевірки не враховано час набуття майна позивачем, водночас, незаконність джерел таких доходів, невідповідність вартості майна доходам, отриманих із законних джерел податковим органом не встановлена під час перевірок, передбачених Законом України «Про очищення влади», тому суд приходить до висновку про безпідставність застосування до позивача відповідальності за Законом України «Про очищення влади» та наявність підстав для скасування наказу Київської міської митниці №11-о/с від 06 січня 2016 року про ОСОБА_1 .

Оскільки звільнення позивача на підставі пункту 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України є протиправним, ОСОБА_1 підлягає поновленню на раніше займаній посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За постановою Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14 у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як способу відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

За таких обставин для забезпечення ефективного захисту прав позивача суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни) з 07 січня 2016 року (з дня, наступного за днем звільнення).

Згідно із правовим висновком, зазначеним у Постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13: суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (зі змінами та доповненнями, діючими на момент виникнення правовідносин) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Виходячи з довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої Київською міською митницею ДФС 26.04.2018 №73, середньоденний заробіток ОСОБА_1 станом на день звільнення 06 січня 2016 року складав 316,92 грн.

Виходячи з положень пункту 10 Постанови №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів

законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються

при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

При цьому суд приймає до уваги, що пункт 10 Постанови №100 був чинним до 11 грудня 2020 року (надалі був скасований згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, набрала законної сили 12.12.2020 року), тому застосовує даний пункт стосовно обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача лише по дату 11 грудня 2020 року.

Отже, відповідно до наданих штатних розписів Київської міської митниці ДФС розмір посадового окладу державного інспектора відділу митного оформлення №5 змінювався таким чином:

- з 07.01.2016 - 1723,00 грн.;

- з 01.05.2016 - 2412,00 грн;

- з 01.01.2017 - 2750,00 грн.;

- з 01.01.2018 - 3600,00 грн.

- з 01.01.2019 - 3810,00 грн.;

- з 01.01.2020 - 4230,00 грн.

З урахуванням зазначеного коефіцієнт підвищення посадового окладу складає за період:

- з 01.05.2016 по 31.12.2016 (2412/1723) - 1,4;

- з 01.01.2017 по 31.12.2017 (2750/1723) - 1,6;

- з 01.01.2018 по 31.12.2018 (3600/1723) - 2,1;

- з 01.01.2019 по 31.12.2019 (3810/1723) - 2,2;

- з 01.01.2020 по 11.12.2020 (4230/1723) - 2,4.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з:

- 07.01.2016 по 30.04.2016 = 80 робочих днів х 316,92 грн. = 25 353,60 грн;

- 01.05.2016 по 31.12.2016 = 168 робочих днів х 316,92 грн. х 1,4 (коефіцієнт підвищення) = 74 539,58 грн.;

- 01.01.2017 по 31.12.2017 = 248 робочих днів х 316,92 грн. х 1,6 (коефіцієнт підвищення) = 125 753,86 грн.;

- 01.01.2018 по 31.12.2018 = 250 робочих днів х 316,92 грн. х 2,1 (коефіцієнт підвищення) = 166 383,00 грн.;

- 01.01.2019 по 31.12.2019 = 249 робочих днів х 316,92 грн. х 2,2 (коефіцієнт підвищення) = 173 608,78 грн.;

- 01.01.2020 по 11.12.2020 = 238 робочих днів х 316,92 грн. х 2,4 (коефіцієнт підвищення) = 181 024,70 грн.;

- 12.12.2020 по 26.03.2021 = 71 робочий день х 316,92 грн. = 22 501,32 грн.

Разом за період з 07 січня 2016 року по 26 березня 2021 року сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 769 164,84 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Визначаючи суму стягнення заробітної плати у межах одного місяця, суд виходить з того, що період з 07 січня 2016 року по 06 лютого 2016 року складає 21 робочий день. Тож, 21 робочий день х 316,92 грн. = 6 655,32 грн.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць (6 655,32 грн.) підлягає негайному виконанню.

Суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та необхідні докази, які свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які під час вирішення справи знайшли своє підтвердження. Відповідачами суду протилежного не доведено, не надано достатніх та переконливих доказів у підтримку своєї позиції щодо предмету адміністративного позову.

Також, суд вважає за необхідне задовольнити інші позовні вимоги позивача у найбільш ефективний спосіб, зокрема зобов`язавши відповідача надати Реєстратору Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовані положення Закону України «Про очищення влади» - Міністерству юстиції України, відомості щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_1 заборон, визначених статтею 1 Закону №1682-VII, що сприятиме повному захисту прав, свобод та інтересів позивача.

Виходячи з такого, позовні вимоги позивача до Міністерства юстиції України щодо зобов`язання видалити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд зазначає, що позивачем надано належні та необхідні докази, які свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які під час вирішення справи знайшли своє підтвердження. Відповідачем суду протилежного не доведено, не надано достатніх та переконливих доказів у підтримку своєї позиції щодо предмету адміністративного позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що розгляд справ про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється без сплати судового збору, через що підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання висновків протиправними та їх скасування, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати висновки Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 03 липня 2015 року №2173/26-58-17-03-10 та про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 25 грудня 2015 року №3758/7/26-58-17-03 стосовно ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Київської міської митниці ДФС України №11-ос від 06 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни).

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни) Київської міської митниці ДФС України з 07 січня 2016 року.

4. Стягнути з Київської міської митниці ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 січня 2016 року по 26 березня 2021 року у розмірі 769 164,84 грн. (сімсот шістдесят дев`ять тисяч сто шістдесят чотири грн. 84 коп.).

5. Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві надати до Міністерства юстиції України відомості про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 заборон, визначених частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни) Київської міської митниці ДФС України та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у сумі 6 655,32 грн. (шість тисяч шістсот п`ятдесят п`ять грн. 32 коп.) допустити до негайного виконання.

7. В решті позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач 1: Київська міська митниця ДФС України, адреса: 03680, м. Київ, вул. І. Лепсе, 8-А, , тел. .

Відповідач 2: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, , тел. НОМЕР_3 , електронна пошта: .

Суддя В.І. Келеберда