Справа № 203/3903/20(2а/0203/99/2020)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 203/3903/20(2а/0203/99/2020)
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2020 (суддя Колісніченко О.В.,) за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

в с т а н о в и В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в порядку, передбаченому ст. 529 МК України, оскаржила постанову митниці від 21 жовтня 2020 року про накладення на неї стягнення за ст. 485 МК України у вигляді 41 577,21 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду обгрунтоване тим, що надані відповідачу під час провадження у справі про порушення митних правил пояснення, вказують на свідому зміну декларантом в особі позивача кодування належності партії поставки до товарної групи УКТ ЗЕД, що в документах на експорт з Росії співпадає з рішенням митниці № KT-UA-2020.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернулась до суду апеляційної інстанції, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи в позові, ігноруючи вимоги ч.6 ст. 69; ст.485 МК України, не навів в рішенні посилань на докази по справі, якими було б підтверджено наявність у діях брокера особливої мети (ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру) та вини у формі прямого умислу. Та судом не встановлено, які саме недостовірні документи або достовірна інформація підтверджують скоєння Позивачем вказаного правопорушення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, 21 жовтня 2020 року притягнуто директора ПП «Статус-Брок» ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у справі про порушення митних правил № 0222/11000/20 за неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлені в митній декларації з метою неправомірного зменшення митних платежів на 13 859 гривень 07 коп., які виразилися в оформленні на митному посту «Запоріжжя» на виконання обов`язків декларанта 24 липня 2020 року вантажно-митної декларації типу ІМ-40 № UA110230/2020/016149 про ввезення ТОВ «Виробничо комерційна фірма «Гармонія» у митному режимі імпорту з Росії доставлених згідно попередній декларації від 21.07.2020 за № UA110000/2020/922006 трьох вводів високовольтних (ізоляторів електричних керамічних з металевими деталями) типу BRIT-R-90-110-550/800 під кодом УКТЗЕД 8546 20 00 10 за ставкою ввізного мита в один відсоток їх вартості, заявивши до митного оформлення в дійсності три вводи високовольтні (прохідні ізолятори електричні із зовнішньою ізоляцією з фарфору та внутрішньою твердою ізоляцією провідника) типу BRIT-R-90-110-550/800, які відповідно до інвойсу № 187079654 від 17.07.2020 вартістю на суму 708 750 російських рублів за товарно-транспортною накладною CMR від 21.07.2020 у вантажному автомобілі «ГАЗ», д/н НОМЕР_1 , переміщені 23.07.2020 на митну територію України в зоні діяльності Слобожанської митниці від ТОВ «АББ Электрические Сети» (Росія, м. Москва) на виконання останнім специфікації № 4 до контракту № SPG0058619 від 01.10.2019, і що мали декларуватися під кодом УКТЗЕД 8535 90 00 00 із ставкою ввізного мита п`ять відсотків вартості.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Частиною 1 ст. 485 Митного кодексу України передбачено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Колегія суддів зазначає, що склад правопорушення викладений в ст. 485 Митного кодексу України передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, і наявність спеціальної протиправної мети в диспозиції вказаної норми свідчить про те, що зазначене правопорушення може бути вчинене лише з умисною формою вини. Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за порушення митних правил, яке полягає у заявленні в митній декларації неправдивих відомостей з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, є встановлення наявності у особи декларанта умислу на вчинення таких дій, а саме - умисного заявлення неправдивих відомостей.

Вищевикладене узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №638/10546/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, надані відповідачу під час провадження у справі про порушення митних правил пояснення позивача, що тісно пов`язані із змістом товарно-супровідних документів, вказують на свідому зміну декларантом в особі позивача кодування належності партії поставки до товарної групи УКТ ЗЕД, що в документах на експорт з Росії співпадає з рішенням митниці № KT-UA-2020.

Поданий суду в копії зовнішньоекономічний контракт від 01.10.2019 з невід`ємними специфікаціями за своїми умовами характеризується рамковою угодою про поставку окремим партіями товару, що стабільно споживається, за усталеними господарськими зв`язками на два роки, тобто які не припиняться до 01.10.2021, а порівняно з попередніми поставками за кількістю та вартістю оформлений з порушенням митних правил товар складає істотно меншу партію. В свою чергу договір доручення № 25, на умовах якого надаються брокерські послуги розмитнення товарів, викриває заінтересованість позивача в ощадливості, оскільки довіритель кошти для митного очищення надає авансом відповідно до розрахунку повіреного брокера, який справляє від імені довірителя необхідні платежі, маючи можливість формувати для себе надлишки коштів в разі зменшення розміру мита.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття рішення, яке є предметом оскарження у цій справі, діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень, тому суд першої інстанції постановив правильне рішення про відмову Позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 01 липня 2020 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2020 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова