Справа № 380/3106/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3106/20 пров. № А/857/742/21

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Галаз Ю.А.,

представника апелянта Лісник І.В.,

представника позивача Веремчук В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року(ухвалене головуючим суддею Ланкевич А.З. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 02 листопада 2020 року) у справі № 380/3106/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Жовківська державна нотаріальна контора, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо:

ненадання достовірної та повної відповіді (інформації) на запит Жовківської державної нотаріальної контори про розмір заборгованості Фонду соціального страхування України по виплаті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) страхових платежів за минулі періоди;

відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заборгованості по невиплачених її чоловіку - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) страхових платежах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно;

зобов`язати відповідача:

надати на запит Жовківської державної нотаріальної контори довідку з інформацією про розмір заборгованості Фонду соціального страхування по виплаті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) страхових платежів за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно;

здійснити нарахування та виплату позивачу суму заборгованості по невиплачених її чоловіку - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) страхових платежів відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно із нарахуванням та виплатою компенсації, що передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат».

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідач вчинив бездіяльність щодо не нарахування та невиплати чоловіку позивача - ОСОБА_2 , а в подальшому і позивачу, страхових виплат за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року з підстав, не передбачених ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Крім цього, вважає, що за затримку виплати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (після смерті ОСОБА_2 ) страхових виплат, що відбулась з вини Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, позивачу належить відповідна компенсація, порядок виплати якої врегульований Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо ненадання достовірної та повної відповіді (інформації) на запит Жовківської державної нотаріальної контори про розмір заборгованості Фонду соціального страхування України по виплаті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) страхових платежів за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Героїв УПА, 73 (корпус 8, 5-ий поверх), м. Львів, 79041; ) надати у відповідь на запит Жовківської державної нотаріальної контори (місцезнаходження: вул.Воїнів УПА, 1, м.Жовква, Львівська область, 80300; ) довідку з інформацією про розмір заборгованості Фонду соціального страхування по виплаті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) страхових платежів за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно. Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 заборгованості по невиплачених її чоловіку - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) страхових платежах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Героїв УПА, 73 (корпус 8, 5-ий поверх), м.Львів, 79041; ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму заборгованості по невиплачених її чоловіку - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) страхових платежів відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно із нарахуванням та виплатою компенсації, що передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат».

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що зокрема відповідями Дружківського міського відділення Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області на запити Жовківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, підтверджено, що відповідач, в т.ч. і його структурний підрозділ - Жовківське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, володіли інформацією про наявність та розмір заборгованості Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області перед ОСОБА_2 по виплаті йому страхових платежів. Відтак судом враховано твердження позивача стосовно протиправної бездіяльності відповідача щодо ненадання достовірної та повної відповіді (інформації) на запит Жовківської державної нотаріальної контори про розмір заборгованості Фонду соціального страхування України по виплаті ОСОБА_2 страхових платежів за минулі періоди.

Також суд першої інстанції зазначив, що посилання відповідача на відсутність порядку, який би визначав умови виплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, як на підставу для відмови позивачу у виплаті заборгованості по страхових платежах, є необґрунтованими, а сама відмова у нарахуванні та виплаті позивачу заборгованості по невиплачених її чоловіку ОСОБА_2 страхових платежах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно - протиправною. А тому за затримку виплати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (після смерті ОСОБА_2 ) страхових виплат, що відбулась з вини Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, позивачу належить відповідна компенсація, порядок виплати якої врегульований Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що відповідно до вимог п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплат, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Однак на даний час порядку, який би визначав умови виплати сум соціальних виплат, що не виплачені за минулий період, Кабінетом Міністрів України не прийнято. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Крім того, посилаючись на положення ч. 3 ст. 10, ч. ч. 7, 10 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вказав, що визначальним та ключовим моментом для визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання вчинити дії є наявність його вини, втім така у даному випадку відсутня.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Веремчук В.А.. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач народилась та до 2014 року включно проживала у м.Донецьк. У зв`язку з бойовими діями та проведенням антитерористичної операції на Сході України, остання покинула м.Донецьк. На момент звернення до суду проживає у м.Жовква Львівської області, де з 06.11.2014 взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

Крім цього, з нею проживав її чоловік, ОСОБА_2 , який з 30.10.2017 також взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.

Ще до виїзду з окупованої території України, чоловік позивача отримав травму від нещасного випадку на виробництві, за наслідками якої йому, як потерпілому, Фондом соціального страхування України було призначено щомісячну страхову виплату відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

До виїзду з окупованої території України ОСОБА_2 знаходився на обліку в Донецькому міському відділенні у Куйбишевському районі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області. В подальшому, був переведений у Дружківське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області.

15.03.2018 комісією при Жовківській районній державній адміністрації з питань виняткового надання субсидій за місцем реєстрації та пільг на житлово-комунальні послуги, придбання твердого палива і скріпленого газу для побутових потреб, та надання державних соціальних допомог малозабезпеченим сім`ям та призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам - прийнято рішення №2, згідно якого ОСОБА_2 призначено (відновлено) соціальні та пенсійні виплати як внутрішньо переміщеній особі, починаючи з 30.10.2017, у призначенні страхових виплат за попередні періоди - відмовлено.

Листом Дружківського міського відділення від 28.02.2018 на запит Жовківського відділення від 19.02.2018 повідомлено про розмір нарахованих та невиплачених страхових виплат ОСОБА_2 за період з липня 2014 року по листопад 2015 року включно. Крім цього, Дружківське міське відділення просило Жовківське відділення донарахувати суму щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеній особі за період з грудня 2015 року по вересень 2017 року включно.

Листом від 16.04.2018 року Дружківське міське відділення повідомило Жовківське відділення про необхідність донарахування ОСОБА_3 суму щомісячних страхових виплат за період з 01.10.2017 по 29.10.2017 включно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивача, ОСОБА_2 , помер.

Після його смерті, позивач звернулась у Жовківську державну нотаріальну контору для відкриття спадщини, де їй повідомлено, що все своє майно чоловік заповів позивачу, ОСОБА_1 , на підставі заповіту, посвідченого 11.04.2019 приватним нотаріусом Жовківського нотаріального округу Львівської області Головач О.Р.

Однак, за словами позивача, на момент звернення до суду відсутня можливість отримати свідоцтво про право на спадщину з таких підстава: нерухоме майно, що належало чоловікові, знаходиться на непідконтрольній території України; нотаріальна контора не володіє інформацією про суму заборгованості Фонду соціального страхування України перед ОСОБА_2 по виплаті регресних (страхових платежів) платежів, що належали йому на дату смерті (невиплачені) та входять у склад спадщини. Згідно наявної в матеріалах справи довідки Жовківської державної нотаріальної контори від 14.07.2020 № 730/01-16, 28.11.2019 в Жовківській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа №485/2019 після смерті ОСОБА_2 ; єдиним спадкоємцем за заповітом до майна померлого є його дружина ОСОБА_1 , інших спадкоємців до майна померлого немає.

31.07.2019 позивач звернулась із письмовою заявою до відповідача, в якій просила нарахувати та виплатити їй невиплачені ОСОБА_2 страхові виплати за період з липня 2014 року по 29.10.2017 року.

09.08.2019 відповідач відмовив позивачу у виплаті вказаних вище страхових платежів її чоловіка. До того ж, зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (набули чинності 12.05.2018), згідно яких орган здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

12.12.2019 Жовківська державна нотаріальна контора звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з письмовим запитом, в якому просила повідомити суму заборгованості Фонду перед ОСОБА_2 по виплаті останньому регресних виплат.

18.12.2019 відповідач надав відповідь, у якій відсутня запитувана інформація.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача в частині ненадання останнім інформації на вищевказаний запит Жовківської державної нотаріальної контори про розмір заборгованості Фонду по виплаті страхових виплат перед ОСОБА_2 , а також щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заборгованості по невиплачених її чоловіку ОСОБА_2 страхових платежах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я (далі - Закон № 1105-XIV).

За унормуванням п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1105-XIV, застрахована особа має право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 36 Закону № 1105-XIV встановлено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються в тому числі із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого.

Страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що чоловік позивачки ОСОБА_2 , що ще до виїзду з окупованої території України отримав травму від нещасного випадку на виробництві, за наслідками якої йому, як потерпілому, Фондом соціального страхування України було призначено щомісячну страхову виплату відповідно до Закону № 1105.

Так, гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.20.2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно ст.1 цього Закону, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII , довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Статтею 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII , для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

За правилами п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції (далі - Порядок №20; в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Водночас суд першої інстанції правильно врахував, що 28.12.2018 вказаний Порядок втратив чинність, однак станом на дату взяття чоловіка позивача, ОСОБА_2 , на облік внутрішньо переміщених осіб та дату звернення до відповідача із заявами про виплату йому заборгованості по страхових платежах, такий був чинний.

Пунктом 1 розділу 3 Порядку № 20 передбачено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті).

Відповідно до п. 5 розділу 3 Порядку № 20, щомісячні страхові виплати особі, яка тимчасово переміщена, нараховуються з місяця подання заяви або з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду, в якому зберігалася справа про страхові виплати на той час, та фінансуються впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат.

Скаржник, в якості підстави для невиплати заборгованості позивачу, які належали її чоловіку, по страховим виплатам та в обґрунтування апеляційної скарги, посилається на положення пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (у редакції постанови Кабінета Міністрів України №335 від 25.04.2018), згідно якого суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

З приводу таких аргументів суд апеляційної вважає за необхідне зазначити наступне.

Так відповідно до п. 1 ч. 1, 2 ст. Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

За приписами ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

За змістом ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо ненархування та невиплати чоловікові позивача страхових виплат за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року суперечать вимогам ст. 7 Закону № 1706-VII та фактично обмежують передбачене Законом № 1105-XIV право позивача на своєчасне отримання в повному обсязі страхових сум, тобто є дискримінаційними з огляду на отримання статусу внутрішньо переміщеної особи.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається скаржник, не є законом, а тому зазначені підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Частиною 2 ст. 20 Закону № 1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Колегія суддів зазначає, що за змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що на даний час окремий порядок щодо виплати страхових коштів за минулий період внутрішньо переміщеним особам Кабінетом Міністрів України не прийнятий.

При цьому, на переконання колегії суддів, не прийняття Кабінетом Міністрів України зазначеного вище окремого порядку не може бути правовою підставою для позбавлення особи права на отримання страхових виплат, яке прямо передбачено законодавством, та особа не може нести негативних наслідків у зв`язку із невиконанням органів держави обов`язків у сфері соціального захисту. Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати страхових виплат особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Оскільки у спірних відносинах виконання обов`язку по нарахуванню та виплаті страхових виплат покладено на державу в особі відповідача, то саме останній повинен нести відповідальність від імені держави.

Крім цього, ч. 1 статті 46 Закону № 1105-XIV визначені підстави для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг, та жодна із таких підстав у спірних правовідносинах не підлягає застосуванню.

Також, слід зауважити, що Постановою Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018, затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, а саме:

- «пункт 15 викласти в такій редакції: «15. Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.» (підпункт 2 пункту 1);

- «пункти 16 і 18 доповнити реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.» (підпункт 2 пункту 2).

Разом з цим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.06.2019, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі № 640/18720/18 визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Європейський суду з прав людини в рішенні від 26.06 2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10, п. 52 рішення), а також в рішенні від 19.06.2012 у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v.Georgia, заява № 17767/08, п. 72), зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Невиплатою позивачу страхових виплат за минулий період з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Бездіяльністю відповідача порушено право чоловіка позивача на отримання страхових виплат, на що той мав законні очікування.

Отже, суб`єкт владних повноважень, не виплачуючи ОСОБА_2 страхові виплати за минулий період з огляду на його статус внутрішньо переміщеної особи та посилаючись на нормативно-правові акти, що, фактично звузили його права та зробили їх реалізацію залежною від певних обставин, порушив право позивача на їх отримання, при цьому це право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право власності).

З огляду на наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що посилання відповідача на відсутність порядку, який би визначав умови виплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, як на підставу для відмови позивачу у виплаті заборгованості по страхових платежах, є необґрунтованими, а сама відмова у нарахуванні та виплаті позивачу заборгованості по невиплачених її чоловіку ОСОБА_2 страхових платежах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з липня 2014 року по жовтень 2017 року включно - протиправною.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату компенсації, що передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» то суд першої інстанції вірно зазначив, що за затримку виплати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (після смерті ОСОБА_2 ) страхових виплат, що відбулась з вини Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, позивачу належить відповідна компенсація, порядок виплати якої врегульований Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Щодо доводів апелянта на пропущення строків звернення позивача до суду з позовними вимогами, то таким надана належна оцінка суду першої інстанції та спростованню не доводиться.

Щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання достовірної та повної відповіді (інформації) на запит Жовківської державної нотаріальної контори про розмір заборгованості Фонду соціального страхування України по виплаті ОСОБА_2 страхових платежів за минулі періоди та зобов`язання її надати то колегія суддів вважає вірний висновок суду першої інстанції в цій частині, оскільки. Матеріалами справи, зокрема відповідями Дружківського міського відділення Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області на запити Жовківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, підтверджено, що відповідач, в т.ч. і його структурний підрозділ - Жовківське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, володіли інформацією про наявність та розмір заборгованості Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області перед ОСОБА_2 по виплаті йому страхових платежів.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 380/3106/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено у строк встановлений частиною 3 статті 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 26 березня 2021 року у зв`язку із тим що суддя Шавель Р.М. з 04 березня 2021 року по 25 березня 2021 року був відсутній у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.