Справа № 140/15172/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Валюх В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/15172/20 пров. № А/857/938/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Запотічного І.І.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі №140/15172/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

21.10.2020р. позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Другий ВДВС у м. Луцьку), в якому просила суд, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. № 63044181 від 02.10.2020р..

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.11.2020р. позов задоволено повністю. Суд визнав протиправною та скасував постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Постоловського Р. О. про накладення штрафу від 02 жовтня 2020 року ВП № 63044181.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Другий відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.11.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2020р. Луцький міськрайонний суд Волинської області, на виконання заочного рішення суду від 30.06.2020р., видав виконавчий лист у справі № 161/6008/20 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод та надати доступ у квартиру АДРЕСА_1 з метою встановлення причин затікання та обстеження водопровідно-каналізаційних мереж й відповідно усунення та ліквідації причин затоплення квартири АДРЕСА_2 (а. с. 34).

15.09.2020р. стягувач ОСОБА_2 звернулася до Другого ВДВС у м. Луцьку із заявою про відкриття виконавчого провадження та прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 161/6008/20 який виданий Луцьким міськрайонним судом (а. с. 33).

16.09.2020р. головний державний виконавець Другого ВДВС у м. Луцьку Постоловський Р.О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63044181 з виконання вищевказаного виконавчого листа № 161/6008/20 який виданий 11.09.2020р. Луцьким міськрайонний судом Волинської області. При цьому, пунктом 2 вказаної постанови боржнику встановлено строк 10 робочих днів для виконання рішення суду (а. с. 37).

Копію вказаної постанови державний виконавець скерував боржнику ОСОБА_1 супровідним листом від 16.09.2020р. № 76560 на адресу, зазначену у виконавчому листі: АДРЕСА_3 (а. с. 36).

Однак, конверт повернуто на адресу Другого ВДВС у м. Луцьку як невручений адресату із відміткою відділення поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання від 17.10.2020р. (а. с. 43).

02.10.2020р. головний державний виконавець Другого ВДВС у м. Луцьку Постоловський Р.О. за участю стягувача ОСОБА_2 склав акт про невиконання рішення суду (а. с. 55).

За невиконання рішення суду, постановою про накладення штрафу ВП № 63044181 від 02.10.2020р. яка винесена головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку Постоловським Р.О., на боржника ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. (а. с. 54).

Копію вказаної постанови державний виконавець направив позивачу супровідним листом від 02.10.2020р. № 79757 (а. с. 24).

Однак, з повідомлення про вручення поштового відправлення видно що останнє направлено на адресу АДРЕСА_4 , та вручено боржнику ОСОБА_1 10.10.2020р. (а. с. 42).

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1404-VIII) визначено, шо виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

п.п. 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Приписами ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Із змісту ч.1 ст.75 Закону № 1404-VIII видно, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз вищенаведених правових норм вказує на те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2020р. в справі № 826/14754/17.

Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність не настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII .

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2020р. у справі №640/9234/19.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач - боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 про постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63044181 від 16.09.2020р. - дізналася лише 10.10.2020р. Тобто, після отримання постанови про накладення штрафу ВП № 63044181 від 02.10.2020р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 42).

Крім того, виходячи з загальноправових положень національного права, день, з якого починається відлік строку, починає свій перебіг з наступного дня після настання певної дії або події, з якою пов`язано його початок.

Отже, відлік строку, визначеного ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII, враховуючи дату отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, розпочинається 10.10.2020р.

Зазначений факт унеможливлює прийняття спірної постанови про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду від 02.10.2020р. ВП №6304181.

Поряд з цим, при вирішенні даної справи апеляційний суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 31.07.2019р. в справі № 554/13475/15- ц щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якої державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк.

Таким чином, враховуючи факт відсутності будь-яких доказів того, що на момент прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу ВП № 63044181 від 02.10.2020р. позивач знала або повинна була дізнатись про відкриття виконавчого провадження №63044181, у якому вона є боржником, колегія суддів вважає, що постанова головного державного виконавця Другого ВДВС у м. Луцьку Постоловського Р.О. про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. на ОСОБА_1 ВП № 63044181 від 02.10.2020р. є протиправною, тому підлягає безумовному скасуванню.

За таких обставин місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі №140/15172/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді В. Я. Макарик
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 26 березня 2021 року.