Справа № 280/7315/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 березня 2021 року 12:49Справа № 280/7315/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Клименка А.Р. та представників:

позивача: Єлисеєва С.С.

відповідача: Гошко А.С.

третьої особи 1 Гошко А.С.

третьої особи 2 Шарлая В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до виконавчого комітету Запорізької міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1

Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 2

Приватне акціонерне товариство «Запорізький абразивний комбінат»

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до виконавчого комітету Запорізької міської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради (далі - третя особа 1), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.2020 № 379/2 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо переведення садового будинку у жилий будинок» в частині відмови ОСОБА_1 у переведенні садового будинку АДРЕСА_1 , у жилий будинок;

зобов`язати виконавчий комітет Запорізької міської ради прийняти рішення про переведення садового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , у жилий будинок.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником садового будинку АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.2020 № 379/2 позивачу відмовлено у переведенні дачного (садового) будинку у жилий будинок. Позивач зазначає, що рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок допускається за наявності хоча б однієї з таких підстав: неподання документів, зазначених у пункті 3 Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки», затвердженого 29.04.2015 постановою Кабінету Міністрів України №321; виявлення в поданих документах недостовірних відомостей; встановлення невідповідності дачного чи садового будинку вимогам державних будівельних норм, що зазначені у розділі І (обов`язковий) результатів технічного огляду звіту про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку (додаток 2). Тобто, приписами пункту 4 Порядку № 321 встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок. Оскаржуваним рішенням відповідача відмовлено позивачу у переведенні дачного (садового) будинку у жилий будинок у зв`язку з тим, що будинок знаходиться у санітарно-захисній зоні промислових підприємств, тобто з підстав, які відсутні в Порядку № 321. Натомість, доводи відповідача, що садовий будинок позивача розташований у санітарно-захисній зоні, в якій заборонено розташування житлових будинків, спростовується висновком санітарно-епідеміологічної експертизи від 18.01.2011 №05.03.02-07/28 Державної санітарно-епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров`я України, в якому зазначено, що за умови роботи підприємства з технологічним режимом 2009 р., який обмежує час роботи 4 основних джерел викидів, забезпечується прийнятний рівень ризику для здоров`я населення. Функціонування підприємства ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» за технологічним регламентом 2009 р. із зменшенням нормативної санітарно-захисної зони і встановленням в північному напрямку розміром 250 м., в південно-східному напрямку розміром 170 м., в південному напрямку розміром 155 м. від основних джерел викидів підприємства до найближчої житлової забудови та ділянок садівницьких товариств та дотриманням нормативної санітарно-захисної зони в північно-східному, східному, південно-західному та західному напрямках розміром 500 м. не суперечитиме вимогам «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів. ДСП МПП-96» (п. 5 7, додаток № 4) не призведе до погіршення умов проживання і здоров`я населення прилеглої житлової забудови. Окрім того, позивач зауважує, що в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування наявності обставин з посиланням на докази, які б свідчили про те, що у разі переведення садового будинку позивача у житловий це перешкоджає або може перешкоджати використанню землі на якій він розташований за її призначенням, а також це негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. За таких підстав позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. З урахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 20.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

12.11.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 24448), в якому зазначено, що садовий будинок позивача, розташований в межах санітарно-захисної зони промислових підприємств, визначеній генеральним планом м. Запоріжжя, затвердженим рішенням Запорізької міської ради від 15.09.2004 №4 зі змінами, затвердженими рішенням Запорізької міської ради від 27.09.2017 №31. Так, територія санітарно-захисної зони не повинна розглядатись як резерв нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту об`єктів підприємства та розширення селищної території (абз.8 п.5.4, гл.5 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 №173). Розташування житлового будинку в санітарно-захисній зоні промислових підприємств, не відповідає вимогам: ч.2 ст.114 Земельного кодексу України, згідно з якою у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей; абз.6 п. 14.2.5. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», яким встановлено заборону на розміщення будинків в межах санітарно-захисних зон; абз.2.п. 5.10 гл.5 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 №173, яким зазначено про недопущення розміщення у санітарно-захисних зонах житлових будинків з придомовими територіями. Виходячи з наведеного відповідач зазначає, що оскаржене рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.2020 № 379/2 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо переведення садового будинку у жилий будинок» прийнято в межах повноважень та у спосіб визначений законом. Окрім того, зауважує, оскільки забезпечення санітарно-гігієнічного благополуччя мешканців усіх категорій житла є складовою Державних будівельних норм України, то невідповідності дачного чи садового будинку цим вимогам є підставою для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий». Окрім того, при прийнятті рішення щодо переведення садових будинків у житлові, застосування Порядку №321 не звільняє від обов`язку дотримання інших нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 30.11.2020 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.12.2020.

Ухвалою суду від 30.11.2020 витребувано від Міністерства охорони здоров`я України засвідчену належним чином копію Висновку санітарно-епідеміологічної експертизи від 18.01.2011 №05.03.02-07/28 «Проект санитарно- защитной зоны промплощадки ОАО «Запорожский абразивный комбинат», расположенный в г. Запорожье по ул. Димитрова 44 ».

28.12.2020 відкладено підготовче засідання до 28.01.2021.

Протокольною ухвалою суду від 28.01.2021 продовжено строк підготовчого провадження строком на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 11.02.2021.

Ухвалою суду від 11.02.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Запорізький абразивний комбінат» (далі - третя особа 2); протокольною ухвалою суду від 11.02.2021 відкладено підготовче засідання до 24.02.2021.

Протокольною ухвалою суду від 24.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 17.03.2021.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи 1 позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник третьої особи 2 проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав викладених у письмових поясненнях (вх. від 12.03.2021 № 14542), зокрема зазначив, що основним видом діяльності ПрАТ «Запоріжабразив» є виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин, що пов`язане з безпосереднім виробництвом електрокорунду нормального, карбіду кремнію та інших хімічних речовин (код КВЕД 20.13.), під час якого здійснюються викиди речовин в атмосферне повітря, відповідно до дозволів на зазначені викиди. Так, приписи ст. 114 Земельного кодексу України передбачають створення санітарно-захисних зон, навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей. Промислові підприємства, а також об`єкти з технологічними процесами, які супроводжуються викидами шкідливих речовин в атмосферу, повинні мати санітарно-захисні зони, створені відповідно до вимог пп.5.4-5.10 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 173 від 19.06.96. Розміри санітарно-захисних зон та санітарних розривів від сільськогосподарських підприємств і виробничих комплексів слід приймати відповідно до вимог законодавства та ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування та забудова територій» (додаток № 5). Підприємства, які здійснюють виробництво корунду, відносяться до II класу та санітарно-захисна зона повинна складати 500 м. Пункт 5.10. Правил визначає, що у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення: житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих, аварійних селищ. Представник зауважує, що ПрАТ «Запоріжабразив» не може гарантувати, що продовжить виробництво електрокорунду старим способом, оскільки має на меті впроваджувати енергозберігаючі технології, що може призвести навіть до збільшення санітарно-захисної зони, а відповідно п.5.7. Правил санітарно-захисна зона для підприємств та об`єктів що проектуються з впровадженням нової технології або реконструюються, може бути збільшена при необхідності та належному техніко-економічному та гігієнічному обґрунтуванні, але не більше, ніж в 3 рази. Крім того зазначає, що задоволення позовних вимог надасть можливість позивачу зловживати своїми правами, та зумовить вихід за межі своїх прав, у вигляді відселення за межі санітарно-захисної зони з наданням гарантій, передбачених законодавством, та/або компенсації матеріальної та моральної шкоди з боку ПрАТ «Запоріжабразив», що в свою чергу може завдати збитків ПрАТ «Запоріжабразив» та/або відповідачу, у вигляді фінансування відселення позивача, компенсації та/або фінансування інших робіт і заходів виведені житлового будинку із санітарно-захисної зони. Таким чином, відповідачем прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у переведені дачного (садового) будинку у житловий, що належить позивачу, що відповідає меті використання та призначення, оскільки знаходиться на території садівничого товариства «Абразивщик-1», оскільки розміщення житлового будинку в межах санітарно-захисної зони не відповідає вимогам абз. 6 п. 14.2.5. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова території» та абз. 2 п.5.10, гл. 5 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 17.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу серії та номер: 3580, виданий 21.11.2015, видавник: Пянтковська О.Г., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2015 № 48107188 (а.с.20-21).

14.07.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення садового будинку АДРЕСА_1 у жилий будинок. Одночасно із заявою позивачем були надані засвідчена копія документа про право власності на садовий будинок та звіт про проведення технічного огляду садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам (а.с.9, 10-21).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.2020 № 379/2 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо переведення садового будинку у жилий будинок» відмовлено у переведенні дачного (садового) будинку, що належить позивачу, у жилий будинок, з підстав:

- невідповідності розташування житлового будинку вимогам абз.6 п. 14.2.5. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», яким встановлено заборону на розміщення будинків в межах санітарно-захисних зон;

- невідповідності абз.2 п.5.10, гл.5 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 №173, яким зазначено про недопущення розміщення у санітарно-захисних зонах житлових будинків з придомовими територіями» (а.с.6-7, 50).

Рішення було опубліковано 01 жовтня 2020 року на сайті Запорізької міської ради.

Не погодившись із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.2020 № 379/2, позивач звернулась до суду із позовом про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8-1 Житлового кодексу Української РСР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки регламентовано Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 321 (далі - Порядок № 321).

Відповідно до п. 3 Порядку № 321, для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються: - копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку; - письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; - звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2.

Згідно з п. 4 Порядку № 321, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або приймає рішення про відмову в такому переведенні.

Підстави для відмови в переведенні визначені пунктом 4 цього Порядку. Так, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця з дня їх надходження приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні. Прийняття рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок допускається за наявності хоча б однієї з таких підстав: неподання документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку; виявлення в поданих документах недостовірних відомостей; встановлення невідповідності дачного чи садового будинку вимогам державних будівельних норм, що зазначені у розділі I (обов`язковий) результатів технічного огляду звіту про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку (додаток 2).

При цьому, згідно із частиною першою статті 3 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності», відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України «Про Генеральну схему планування території України», «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», «Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.114 Земельного кодексу України, санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.

У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей. (ч.2 ст.114 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173 затверджені Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів.

Відповідно до п.1.1 вказаних Правил Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (далі - Правила) включають основні гігієнічні вимоги до планування і забудови як нових, так і існуючих міських та сільських поселень України, їх санітарного упорядкування та оздоровлення. Дотримання цих Правил повинно забезпечити найбільш сприятливі в гігієнічному відношенні умови життєдіяльності населення.

Ці Правила є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами-громадянами інших держав. При вирішенні питань планування та забудови населених пунктів необхідно керуватися вимогами діючих будівельних норм і правил та інших інструктивно-методичних документів, узгоджених з Міністерством охорони здоров`я України, що використовуються для вказаних цілей (п.1.2 Правил).

Промислові підприємства, а також об`єкти з технологічними процесами, які супроводжуються викидами шкідливих речовин в атмосферу, повинні мати санітарно-захисні зони, створені відповідно до вимог пп.5.4-5.10 цих Правил.

Пункт 5.4. Правил встановлює, що промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами.

Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд, в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів, скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів, в тому числі:

для підприємств з технологічними процесами, які є джерелами забруднення атмосферного повітря шкідливими, із неприємним запахом хімічними речовинами та біологічними факторами, безпосередньо від джерел забруднення атмосфери організованими викидами (через труби, шахти) або неорганізованими викидами і через ліхтарі будівель, димлячі і паруючі поверхні технологічних установок та інших споруд тощо), а також від місць розвантаження сировини, промпродуктів або відкритих складів.

Пункт 5.6. Правил визначає, що основою для встановлення санітарно-захисних зон є санітарна класифікація підприємств, виробництв та об`єктів, що наведена у додатку 4.

Розміри санітарно-захисних зон та санітарних розривів від сільськогосподарських підприємств і виробничих комплексів слід приймати відповідно до вимог законодавства та ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування та забудова територій» (додаток № 5).

Таким чином, підприємства, які здійснюють виробництво корунду, відносяться до II класу та санітарно-захисна зона повинна складати 500 м.

Так, основним видом діяльності ПрАТ «Запоріжабразив» відповідно до КВЕД-2010 є виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин - 20.13., що пов`язане з безпосереднім виробництвом електрокорунду нормального, карбіду кремнію та інших хімічних речовин.

У висновку санітарно-епідеміологічної експертизи від 18.01.2011 №05.03.02-07/2829 «Проект санитарно- защитной зоны промплощадки ОАО «Запорожский абразивный комбинат», расположенный в г. Запорожье по ул. Димитрова 44 » зазначено, що Проектом визначений нормативний розмір санітарно-захисної зони підприємства. При цьому у всіх напрямах розмір санітарно-захисної зони складає 500 м. від крайніх джерел викиду (у північному напрямку більша частина території садівничого товариства «Абразивщик-1» входить у нормативну санітарно-захисну зону) (а.с.163-166).

Так, судом встановлено, що відповідно до матеріалів Генерального плану міста Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 15.09.2004 №4, зі змінами, внесеними рішенням Запорізької міської ради від 27.09.2017 №31, земельна ділянка АДРЕСА_1 розташована в санітарно-захисній зоні промислових підприємств (а.с.49).

Тобто, належний позивачу садовий будинок № 66 розташований в межах 500- метрової санітарно-захисної зони ПрАТ «Запоріжабразив».

Пункт 5.10 Правил визначає, що у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення: житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих, аварійних селищ.

Аналогічна норма міститься в ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», яким встановлено заборону на розміщення будинків в межах санітарно-захисних зон (абз.6 п. 14.2.5).

Що стосується посилання позивача на те, що доводи щодо розташування садового будинку № 66 у санітарно-захисній зоні та в частині невідповідності його розташування вимогам абз.6 п.14.2.5. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та абз.2 п.5.10, гл.5 Правил спростовуються висновком санітарно-епідеміологічної експертизи від 18.01.2011 №05.03.02-07/2829 Державної санітарно-епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров`я України, суд зазначає наступне.

Так, дійсно, у зазначеному висновку зазначено, що відповідно до висновку від (29.11.2010 №02-22/1103), наданого ДЗ «Запорізька обласна санітарно-епідеміологічна станція» на підставі матеріалів ДУ «Інститут гігієни та медичної екології ім. О.М. Марзєєва АМНУ» з оцінки ризику для здоров`я населення м. Запоріжжя, яке мешкає у зоні впливу підприємства, визначено, що за умови роботи підприємства з технологічним режимом 2009 року, який обмежує час роботи 4 основних джерел викидів, забезпечується прийнятний рівень ризику для здоров`я населення. Функціонування підприємства ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» за технологічним регламентом 2009 року із зменшенням нормативної санітарно-захисної зони і встановленням в північному напрямку розміром 250 м., в південно-східному напрямку розміром 170 м., в південному напрямку розміром 155 м. від основних джерел викидів підприємства до найближчої житлової забудови та ділянок садівницьких товариств та дотриманням нормативної санітарно-захисної зони в північно-східному, східному, південно-західному та західному напрямках розміром 500 м. не суперечитиме вимогам «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів. ДСП МПП-96» (п. 5 7, додаток № 4) не призведе до погіршання умов проживання і здоров`я населення прилеглої житлової забудови».

При цьому, як пояснив представник ПрАТ «Запоріжабразив», наразі промислове підприємство не може гарантувати постійну роботу усіх виробництв за технологічним регламентом 2009 року, у зв`язку із чим не гарантує постійне виконання обов`язкової умови висновку Міністерства охорони здоров`я України за №05.03.02-07/2829 від 18.01.2011. Представник також зазначив, що підприємство має на меті впроваджувати нові технології виробництва електрокорунду, що може призвести до збільшення санітарно- захисної зони підприємства з північної сторони - саме зі сторони розташування садового товариства «Абразивщик -1».

Разом із тим, суд звертає увагу, що даними Генерального плану міста Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 15.09.2004 №4, зі змінами, внесеними рішенням Запорізької міської ради від 27.09.2017 №31, який наразі є чинним, підтверджено, що належний позивачу садовий будинок № 66 розташований в межах 500-метрової санітарно-захисної зони промислового підприємства ПрАТ «Запоріжабразив».

Отже, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті рішення від 28.09.2020 № 379/2 правомірно керувався даними Генерального плану міста Запоріжжя та вимогами ст. 114 Земельного кодексу України, які прямо забороняють будівництво житлових об`єктів у межах санітарно-захисних зон.

Суд зазначає про неприпустимість розміщення житлової забудови у межах нормативної санітарно-захисної зони, тобто безпосередньо у зоні впливу промислового підприємства II класу.

Що стосується посилання позивача на те, що наявність містобудівних обмежень щодо розміщення земельної ділянки в межах санітарно-захисної зони не передбачено підставою відмови у переведенні її садового будинку у житловий згідно з Порядку №321, слід зазначити, що вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, внаслідок чого може бути застосована виключно в частині положень, що не суперечать вимогам закону. Такий нормативний акт, на думку суду, не надає органам місцевого самоврядування повноважень при прийнятті рішення про переведення садового будинку в житловий не застосовувати інші норми законодавства - Земельний кодекс України, Закони України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про Генеральну схему планування території України», «Про основи містобудування», норми яких не змінені і не скасовані Законом від 2 вересня 2014 року № 1673-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання», отже є чинними, а тому підлягають застосуванню.

Окрім того, суд зауважує, що при прийнятті рішення щодо переведення садових будинків у жилі, застосування даного Порядку № 321 не звільняє від обов`язку дотримання інших нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 712/387/17-а та від 22.10.2020 у справі № 818/57/18.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, оскільки забезпечення санітарно-гігієнічного благополуччя мешканців усіх категорій житла є складовою Державних будівельних норм України, то невідповідності дачного чи садового будинку цим вимогам є підставою для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий, а відтак оскаржуване рішення є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Оскільки, позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про переведення садового будинку № 66 у жилий будинок є похідною від вимоги про скасування рішення про відмову у такому переведенні, то у задоволенні цієї вимоги суд також відмовляє.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень, у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, Приватне акціонерне товариство «Запорізький абразивний комбінат» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 29.03.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко