Справа № 826/14419/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року м. Київ № 826/14419/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, надалі заміненого на Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві) (далі - відповідач, ГУ ПФУ у м. Києві) та просить суд:

- визнати дії відповідача щодо перерахунку пенсії згідно довідки Національного транспортного університету №2458/15 від 06.11.2017 року неправомірними, такими, що суперечать статтям 54,57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та пунктам 4,7 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.11.2017 року відповідно до статті 84 Закону України «Про пенсійне забезпечення», постанови Кабінету міністрів України від 23.11.2011 року №1210 згідно довідки про заробіток №2458/15 від 06.11.2017 року, виданої Національним транспортним університетом за період з 01 по 02 травня 1986 року в сумі 299,24 крб.;

- згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статей 1166,1167 Цивільного кодексу України відшкодувати моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у серпні 2016 року звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом щодо зобов`язання Національного транспортного університету (НТУ) видати довідку про заробіток в зоні відчуження у 1986 році для подачі до органів ПФУ для перерахунку пенсії.

Відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року у справі №757/39020/16-ц зобов`язано НТУ видати ОСОБА_1 довідку про отриманий заробіток за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за період роботи 01-02 травня 1986 року із зазначенням суми заробітку у розмірі 299,44 крб.

За зазначеними рішенням суду позивачем отримано довідку з НТУ, з якою він звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою про перерахунок пенсії. Проте, перерахунку здійснено не було, позивачем отримано відповіді від відповідача від 24.04.2018 року та від 07.06.2018 року, у яких зазначено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року відповідача не зобов`язано вчиняти будь-які дії.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, стверджує, що пенсійним органом порушуються норми стате1 15,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пунктів 4,7 постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210, а також зазначає, що протиправними діями відповідача йому завдано й моральної шкоди, оскільки внаслідок відмови у перерахунку пенсії його сім`я з напружена психологічно, несе матеріальну нестачу. Моральну шкоду позивач оцінює у 30 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Аблова Є.В. від 10 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), допущено заміну відповідача його правонаступником, а саме: Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві замінено на Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Від ГУ ПФУ в м. Києві 08 жовтня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач дійсно 08.11.2017 року звернувся до управління із заявою про перерахунок пенсії відповідно до довідки НТУ №2458/15 від 06.11.2017 року, у зв`язку з чим пенсійним органом проведено перевірку достовірності первинних документів та довідки про заробітну плату та встановлено, що дані, на підставі яких розрахована вищевказана довідка відповідають даним у первинних документах, які зберігаються в архіві НТУ, зокрема, підтверджено, що розрахунок оплати праці у довідці НТУ від 06.11.2017 року проведено із кратністю 5 відповідно до зони небезпеки 3, проте помилково донараховано збережений середній заробіток, який є додатковою кратністю, внаслідок чого сумарна кратність оплати праці складає 6, замість 5, що не відповідає вимогам постанови №1210.

З урахуванням зазначеного, підстав для перерахунку на підставі виданої довідки не вбачається.

Окрім того, відповідач заперечує проти позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що наявність моральної шкоди не аргументована належним чином, а тому відсутня у даному випадку.

Позивачем у свою чергу 17 жовтня 2018 року подано відповідь на відзив, у якій зазначається, що у наданій довідці однозначно вказано параметри та суми для врахування при перерахунку пенсії, тому пенсійний орган зобов`язаний здійснити перерахунок на підставі наданої довідки від 06.11.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року справу №826/14419/18 прийнято мною у своє провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 10,81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статтями 5,44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення, а саме: призначення, перерахунки пенсій та оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Згідно з пунктом 7 частини четвертої цього Положення призначають (здійснюють перерахунки) і виплачують пенсії управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднані управління, які є юридичними особами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді:

А) державної пенсії;

Б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, призначається Кабінетом Міністрів України.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році , а також евакуації населення на добровільній безоплатній основі і стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено відповідними документами, пенсія по інвалідності за їх бажанням обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року №665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалася за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 95 червня 1986 року №665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7) провадилась у ІІІ,ІІ та І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному, 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Разом з тим, як вбачається з рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року у справі №757/39020/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Національного транспортного університету, за участю третьої особи - Міністерства оборони України, про зобов`язання вчинити дії, за результатами розгляду справи зобов`язано НТУ видати ОСОБА_1 довідку про отриманий заробіток за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за період роботи 01-02 травня 1986 року із зазначенням суми заробітку у розмірі 299 крб. 44 коп.

Зазначене рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року у справі №757/39020/16-ц в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

Як зазначається у вказаному рішенні, до зони небезпеки № 3 належали території з рівнями іонізуючого випромінення від 100 млР/год і вище, до зони небезпеки № 2 - від 20 млР/год до 100 млр/год, до зони небезпеки № 1 - від 5 млР/год до 20 млР/год, до зони особливого контролю - від 2 млР/год до 5 млР/год .

Згідно даних архівної довідки, виданої Міністерством оборони України від 25.09.2013 року, у с. Копачі доза випромінювання становила 150-28мР/год., в с. Чистогаловка - 400-29 мР/год., тобто більше 100 млР/год.

Виходячи з такого, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Національного транспортного університету видати ОСОБА_1 довідку про отриманий заробіток за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за період роботи 01-02 травня 1986 року із зазначенням суми заробітку в розмірі 299 крб. 44 коп.

За зазначеним рішенням Національним транспортним університетом позивачу видано довідку № 2458/15 від 06.11.2017 року, у якій наведено такий розрахунок:

- денна тарифна ставка - 125:24 дн. = 5,21

- погодинна тарифна ставка - 5,21 : 6 год. = 0,87 коп.

- святкові - 01-02.05.1986 року = 32 код х .,87 х 2 раз. х 5 кратний = 278,40

Збережено заробітну плату за основним місцем роботи за 01-02.05.1986 року = 5,21 х 2 дні х 2 раз = 20,84.

Разом: 278,40 + 20,84 = 299,24 крб.

Таким чином, НТУ видано довідку із зазначенням складових для перерахунку пенсії позивача у межах визначеної судом суми загального заробітку 299,24 крб.

Проте, із зазначеним розрахунком не погоджується ГУ ПФУ у м. Києві, вважаючи, що з урахуванням збереженого заробітку сумарна кратність оплати праці позивача складає 6, що не відповідає вимогам постанови №1210, тому проводити перерахунок згідно виданої НТУ довідки немає правових підстав.

Суд з такими доводами відповідача не погоджується та зазначає, що відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Водночас, відповідно до частини четвертої цієї ж статті обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи та інтереси та (або) обов`язки.

Таким чином, виходячи з наведеної норми процесуального закону, відповідач за умов не погодження з обрахунками та висновками суду щодо розміру заробітку, визначеного для перерахунку позивачу пенсії, викладеними у рішенні Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року у справі №757/39020/16-ц, може діяти з урахуванням частини четвертої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, суд зазначає, що перерахунок пенсій провадиться пенсійним органом на підставі отриманих довідок з визначенням у них складових заробітної плати, з яких при перерахунку потрібно виходити. Тобто пенсійний орган самостійно такі складові не визначає, а у випадку не згоди із визначеними складовими, має діяти у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством.

Виходячи з такого, а також з урахуванням вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає протиправною, та такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства відмову відповідача у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі наданої довідки Національного транспортного університету від 06.11.2017 року №2458/15, та вбачає підстави для зобов`язання відповідача до вчинення відповідних дій щодо здійснення належного перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до положень Конституції України, ЦК України та законів України, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів.

За змістом п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

У пункті 10-1 цієї постанови чітко окреслено: «При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

За приписами частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У даній справі відповідний орган Державного казначейства України не є стороною у справі, а отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 , звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір», про що надав належні документальні підтвердження (посвідчення інваліда війни 2 групи серії НОМЕР_1 , виданого управлінням праці та соціального захисту населення Печерської РДА в м. Києві).

Виходячи з положень частин першої, другої, четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень моє компенсувати лише витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Виходячи з такого, суд відносить судові витрати у даній справі за рахунок Державного бюджету України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі наданої довідки Національного транспортного університету від 06.11.2017 року №2458/15 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в місті Києві здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки Національного транспортного університету від 06.11.2017 року №2458/15.

4. В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда