Справа № 140/9252/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 рокуСправа № 140/9252/20 пров. № А/857/4235/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Львові апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року (суддя Плахтій Н.Б., м.Луцьк) у справі за його позовом до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, Управління екології та природних ресурсів Волинської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Ківерцівський національний природний парк «Цуманська площа», Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Сільськогосподарське приватне підприємство «Дружба» (далі СГПП) звернулося до суду із позовом до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі УЛМГ), Управління екології та природних ресурсів Волинської обласної державної адміністрації (далі Управління екології, ОДА відповідно) в якому просило:

визнати протиправною відмову у погодженні матеріалів лісовпорядкування, а саме: Протоколу технічної наради з лісовпорядкування лісів СГПП від 27.09.2019 у зв`язку з тим, що земельна ділянка, що перебуває у постійному користуванні СГПП площею 1017,1 га, не входить у межі Ківерцівського національного природного парку «Цуманська площа» (далі Матеріали лісовпорядкування, Протокол, НПП відповідно);

зобов`язати УЛМГ затвердити дані Матеріали лісовпорядкування до протоколу другої лісовпорядної наради від 14.11.2019 (далі Протокол-1).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскарживпозивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги, з посиланням на окремі обставини справи вказує, що єдиним правовстановлюючим документом СГПП, яким стверджується право постійного користування земельною ділянкою площею 1017,1 га є державний акт на право постійного користування землею від 16.02.1999 серії І-ВЛ №001214 (далі Державний акт). Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи взяв до уваги документи на підставі яких достовірно не можна встановити чи земельна ділянка площею 1034,41 га входила до складу земель СГПП під час погоджень включення її до території НПП та чи земельна ділянка площею 1017,1 га входить до земель НПП, зокрема в межах площі 1034,41 га. Вказує, що на даний час у натурі межі НПП не винесено, функціональне зонування земель парку не проведено, землі не передано у користування, а тому твердження відповідачів у відмовах в погодженні Матеріалів лісовпорядкування та Протоколу-1 про те, що лісові насадження СГПП площею 1017,1 га є територією природно-заповідного фонду, не відповідає дійсності.

Відповідачі та НПП у відзивах на апеляційну скаргу заперечують вимоги такої, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Управління екології, НПП та Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (далі Міністерство) в судове засідання не надіслало своїх представників, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та представника УЛМГ, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на земельній ділянці площею 1031,41 га, яка знаходиться на території Журавичівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області (далі Сільська рада) та перебуває у постійному користуванні СГПП, створений об`єкт природно-заповідного фонду - НПП, тому оскаржувані рішення УЛМГ та Управління екології про відмову позивачу у погодженні Матеріалів лісовпорядкування є правомірними.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що СГПП з 30.12.1998 зареєстроване як юридична особа, економічними видами діяльності позивача відповідно є КВЕД 01.50 змішане сільське господарство; 01.45 розведення овець і кіз; 01.46 Розведення свиней; код 02.20 Лісозаготівлі та інші (т.1, а.с.16-17).

Відповідно до Державного акта СГПП надано у постійне користування для ведення лісового господарства і полезахисного лісорозведення земельну ділянку площею 1017,1 га, що розташована на території Сільської ради (т.1, а.с.23-25).

27.09.2019 відбулась технічна нарада з лісовпорядкування лісів СГПП, на порядок денний якої винесено питання визначення порядку і особливостей проведення польових лісовпорядних робіт СГПП та ухвалено провести у 2019 році польові лісовпорядні роботи спеціалістами Комплексної лісовпорядної експедиції на площі 1071,1 га, що відповідає площі лісів земельного балансу на 01.01.2020, площі лісів згідно державних актів і матеріалів минулого лісовпорядкування. При цьому, взято до уваги, що об`єкти природно-заповідного фонду на території СГПП відсутні.

За наслідками проведеної наради складено Протокол, який разом з матеріалами лісовпорядної наради був поданий на погодження до УЛМГ та Управління екології (т.1 а.с.26-27).

У листі від 18.11.2019 №02-23/1688-19 УЛМГ повідомило позивача про те, що представлені на нараді Матеріали лісовпорядкування та Протокол-1 не погоджено, оскільки в наданих матеріалах не був врахований Указ Президента України «Про створення Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» від 22.02.2010 №203/2010 (далі Указ), до території якого включено територію СГПП без вилучення (т.1, а.с.28 зворот).

Управління екології в листі від 28.11.2019 №50 зазначило, що відповідно до додатку 2 до Указу до складу території НПП було погоджено включити земельну ділянку площею 1031,41 га без вилучення із користування СГПП. Позивач взяв на себе зобов`язання по охороні та дотриманні встановленого режиму території парку в межах власного землекористування, що підтверджується охоронним зобов`язанням №215/6, яке видано Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Волинській області 23.04.2012 (далі Охоронне зобов`язання). Таким чином, оскільки вказані ліси Указом були включені до складу НПП, то за своїм екологічним та соціально-економічним значенням мають бути віднесені до лісів природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення. У матеріалах, що надійшли на погодження до відповідача зазначено, що об`єкти природно-заповідного фонду на території СГПП відсутні, що суперечить Указу та іншому природоохоронному законодавству. Враховуючи вищезазначене, Управління екології не погодило матеріали другої лісовпорядної наради щодо основних положень Проекту організації і розвитку лісового господарства СГПП та направило їх на доопрацювання (т.1, а.с.30).

Статтею 1 Лісового кодексу України (далі ЛК; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Частиною другою статті 19 ЛК передбачено, що постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

За змістом статті 45 ЛК лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

У пункті 5 частини першої статті 46 ЛК зазначено, що лісовпорядкування передбачає обґрунтування поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій.

З наведених норм слідує, що постійний лісокористувач вправі вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає обґрунтування поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій.

Відповідно до статті 48 ЛК у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Отже, матеріали лісовпорядкування перед їх затвердженням в обов`язковому порядку погоджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

За правилами статті 39 ЛК ліси України за екологічним і соціально-економічним значенням та залежно від основних виконуваних ними функцій поділяються на такі категорії:

1) захисні ліси (виконують переважно водоохоронні, ґрунтозахисні та інші захисні функції);

2) рекреаційно-оздоровчі ліси (виконують переважно рекреаційні, санітарні, гігієнічні та оздоровчі функції);

3) ліси природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення (виконують особливі природоохоронні, естетичні, наукові функції тощо);

4) експлуатаційні ліси.

При цьому, підпунктом 1 пункту 5 «Порядку поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 16.05.2007 №733 визначено, що до лісів природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення відносяться лісові ділянки, що виконують природоохоронну, естетичну функцію, є об`єктами науково-дослідних робіт на довгочасну перспективу, сприяють забезпеченню охорони унікальних та інших особливо цінних природних комплексів та історико-культурних об`єктів, зокрема, розташовані в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Як видно з Матеріалів лісовпорядкування, які були подані позивачем на погодження, зазначено, що об`єкти природно-заповідного фонду на території СГПП відсутні.

Проте, судом першої інстанції встановлено та це не заперечується позивачем-апелянтом, що 22.02.2010 Указом, створено на території Ківерцівського району Волинської області НПП. Згідно з додатком 2 до даного Указу до території НПП включено землі СГПП площею 1031,41 га без вилучення.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначаються Законом України «Про природно заповідний фонд України» (далі - Закон №2456-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 2 Закону №2456-XII відносини в галузі охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення його природних комплексів регулюютьсяЗаконом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Законом та іншими актами законодавства України.

До природно-заповідного фонду України належать, зокрема, природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища (частина перша статті 3 Закону №2456-XII).

За правилами статті 7 Закону №2456-XII межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Статтями 53, 54 Закону №2456-XII визначено, що рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України. Зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку.

Отже, межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду до їх встановлення в натурі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно наявного в матеріалах справи проекту створення Національного природного парку «Ківерцівський», який розроблений у 2006 році, а також матеріалів погодження місця розташування земельних ділянок для створення НПП на території Ківерцівського району Волинської області за 2009 рік, у яких, серед іншого, міститься інформація про земельні ділянки, які передбачено залучити до складу НПП, в тому числі, земельна ділянка СГПП площею 1031,41 га без вилучення, та рішення Сільської ради від 09.10.2009 №28/9 (далі Рішення №28/9), яким погоджено місце розташування земельних ділянок під створення НПП площею 4517,19 га, в тому числі: без вилучення земельних ділянок з постійного користування за межами населених пунктів на землях СГПП площею 1034,41 га (т.1, а.с.34-74, 60, 65).

З огляду на зазначене, межі територій та об`єктів НПП слід визначати відповідно до проекту створення даного національного парку та матеріалів погодження місця розташування земельних ділянок для створення НПП, на підставі яких прийнято Указ.

Разом з тим, відмінність назви створеного НПП назві, зазначеній в проекті його створення «Ківерцівський», не впливає на правовий статус земель, що включені до даного об`єкту природно-заповідного фонду за погодженням із землекористувачами, в тому числі і СГПП.

Під час апеляційного розгляду справи представниками позивача не заперечувалась обставина щодо залучення у 2009-2010 роках до території НПП земель СГПП без вилучення із користування.

Посилання позивача на те, що лісовий масив СГПП площею 1017,1 га не входить в межі НПП, оскільки відсутній затверджений проект землеустрою щодо організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду є безпідставним, так як матеріалами справи підтверджується входження земель позивача до складу НПП, хоча і в іншій площі ніж зазначена у Державному акті.

Відповідно до додатку 4 до рішення ОДА «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств» 18.08.2000 №13/2 (далі Рішення №13/2) СГПП передано землі лісового фонду площею 1034 га, розташовані на території Сільської ради (т.1, а.с.144-147).

Згідно з висновком «Про погодження створення Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» СГПП погодило створення даного парку на землях, що перебувають у його користуванні (лісові землі), самостійно зазначивши площу цих земель 1031,41 га, розташованих на території Сільської ради, в тому числі 1031,41 га без вилучення земель із користування господарства (т.1, а.с.157).

Таким чином, оскільки відповідно до перелічених вище документів, землі лісового фонду площею 1031,41 га, що перебувають у користуванні СГПП, включені до складу об`єкту природно-заповідного фонду НПП, тому вказані ліси відносяться до складу лісів природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення, відтак позивач безпідставно вказав у Матеріалах лісовпорядкування, поданих на погодження відповідачам, про відсутність на території господарства об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно з частиною п`ятою статті 53 Закону №2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

23.04.2012 СГПП підписало Охоронне зобов`язання відповідно до якого зобов`язувалось охороняти і утримувати в належному стані з додержанням вимог Закону №2456-XII землі НПП площею 1034,41 га в межах землекористування господарства (т.1, а.с.99).

Твердження позивача, що вказане Охоронне зобов`язання є нелегітимним обґрунтовано відхилено судом першої інстанції. Наявність Охоронного зобов`язання на площу 1031,41 га створило для СГПП певні обмеження щодо використання земельної ділянки, яка належить до природно-заповідного фонду України.

Доводи СГПП, що відомості про об`єкт природно-заповідного фонду НПП не включені до відповідного реєстру, не спростовують того факту, що цей об`єкт, на час виникнення спірних відносин, створений, зареєстрований як юридична особа та функціонує, а межі його визначені проектом створення та Указом (т.1, а.с.135-136).

До часу виникнення спірних відносин, позивач не заперечував, що певна частина або загалом земельна ділянка на якій він здійснює свою господарську діяльність знаходиться в межах території НПП.

Відтак, оскільки наявними матеріалами справи підтверджується те, що до складу об`єкта природно-заповідного фонду НПП входить земельна ділянка площею 1031,41 га, яка знаходиться на території Сільської ради та включена до складу цього об`єкта без вилучення із користування, як земельна ділянка СГПП, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність відмов відповідачів, що викладені у відповідних листах, у погодженні позивачу Матеріалів лісовпорядкування.

На підставі викладеного, позовні вимоги СГПП є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 29 березня 2021 року.