Справа № 640/3484/21
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

29 березня 2021 року м. Київ№ 640/3484/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Невмержицькій О.В., розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва

Телявського Анатолія Миколайовича

треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна»,

Державне підприємство «СЕТАМ»

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича (далі-відповідач), третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», в якій просить суд визнати незаконними дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Тслявського Анатолія Миколайовича щодо передачі квартири за адресою АДРЕСА_1 на реалізацію (електронні торги) в ДІІ «СЕТАМ» та зобов`язати вчинити дії щодо зняття квартири за адресою АДРЕСА_1 з реалізації в ДП «Сетам», зокрема на електронному майданчику setam.net.ua.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що 04.02.2021 позивачу із сайту оголошень olx.ua стало відомо про те, що квартира за адресою АДРЕСА_1 та яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2008 передана на реалізацію в Державне підприємство «СЕТАМ» лот № 464370 за виконавчим провадженням №59997462. Дана квартира є предметом іпотеки за договором №849 від 25.03.2008 укладеного між позивачкою та АТ «ОТП Банк» укладеного на забезпечення кредитного договору №ML-008/119/20038 від 25.03.2008, який був наданий в іноземній валюті.

Вказано, що позивач не має у власності іншого житла крім квартири за адресою АДРЕСА_1, а тому, на думку позивача, дії відповідача, спрямовані на звернення стягнення на вказану квартиру, суперечать Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/3484/21, з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 25.02.2021 судом ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, 12.03.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем подано клопотання про закриття провадження у справі, в обгрунтування якого вказано, що даний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки виконавчий документ, на виконання якого було вчинено оскаржувані позивачем дії, було видано Святошинським районним судом м. Києва, а тому, на думку відповідача, даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши подане клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд зазначає наступне..

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність і майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Крім того, спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до його порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент звернення позивачки до суду з позовом) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

На обґрунтування позову позивачкою зазначено, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, з інформації, розміщеної на сайті оголошень olx.ua позивачу стало відомо про те, що квартира за адресою АДРЕСА_1 передана на реалізацію в Державне підприємство «СЕТАМ» лот №464370 за виконавчим провадженням №59997462. Отже, такі дії відповідача позивач вважає протиправними і такими, що суперечать законодавству щодо захисту права приватної власності.

Отже, суд зазначає, що зміст заявлених позовних вимог у цій справі зводиться до захисту права власності або іншого речового права позивача і відповідач не здійснював жодних владних управлінських функцій щодо позивачки.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі №806/2067/18 та 23 лютого 2021 року у справі №806/1540/18.

За змістом статей 15-16, 21 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частина перша статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, оскільки, даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача підлягає задоволенню, а провадження у справі №640/3484/21 закриттю, а заявлені вимоги належить розглядати відповідному місцевому загальному суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича про закриття провадження у справі - задовольнити.

Закрити провадження у справі №640/3484/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», Державне підприємство «СЕТАМ» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Наголосити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили негайно, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.