Справа № 160/13604/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБогатинської К.В.,
представника позивача представника відповідача Іпатова А.В., Зубець Л.Ю.,
Мотивуючий заявлений адміністративний позов позивач зазначив, що інспектор митниці, враховуючи усі наявні у декларанта документи, що підтверджували реальну митну вартість товару, безпідставно використав для визначення митної вартості товару резервний метод відповідно до cт.64 Митного кодексу України замість основного, першого методу - за ціною договору (вартість операції) відповідно до ст.57 Митного кодексу України. Позивач вказав, що надані позивачем документи до митного оформлення не містять розбіжності і ознак підробки та містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, а отже, зазначені зауваження митного органу не можуть випливати на визначення митної вартості товару та не могли бути підставою для прийняття спірних рішення про коригування митної вартості та картки відмови.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 08.01.2019 між ТОВ «Карвей» (покупець) та Компанією BRTEC WHEEL HUB BEARING CO., LTD, CHINA (далі продавець, постачальник) укладений контракт №К_10/2019 (далі Контракт), за умовами якого (п.п. 2.1) постачальник постачає покупцю автомобільні запчастини (далі - товар) в асортименті, номенклатурі та кількості, зазначених у специфікаціях до даного контракту.
Відповідно до п.2.2. контракту, продавець зобов`язується поставити, а покупець оплатити на умовах, передбачених даним контрактом товар у кількості, асортименті та в строки, визначені в інвойсі.
Згідно з п.п. 3.1. контракту, продавець зобов`язується поставляти товар на умовах поставки FOB, згідно Офіційних Правил тлумачення комерційних термінів Міжнародної торгової палати в редакції 2010 р. (Інкотермс - 2010).
Продавець бере на себе зобов`язання по завантаженню товару на надані покупцем транспортні засоби за місцем постачання та оформлення в митному порядку даного товару.
Пунктом призначення постачання та місцем розвантаження транспортних засобів є адреси, зазначені в специфікації на окрему партію товару.
У відповідності до положень п.п. 4.1, 4.2 контракту, вартість товару та витрати щодо його транспортування зазначаються у додатках, які оформлюються за кожною поставкою товару. Вартість товару визначена в доларах США та може бути змінена за взаємною згодою.
Оплата товару та накладних витрат здійснюється за відповідним інвойсом або додатком (специфікацією) покупцем шляхом банківського переказу грошових коштів на банківський рахунок продавця в строки за поточною згодою з продавцем протягом (-) календарних днів з моменту поставки товару до місця поставки. Умови оплати можуть бути змінені сторонами у специфікаціях до означеного контракту на окремі партії товару (п.п. 4.3 Контракту).
Підпунктом 6.3 контракту передбачено, що постачальник зобов`язується поставляти із кожною партією товару наступні документи:
- сертифікати походження, якості та відповідності;
- медичні свідоцтва, фітосертифікати, якщо такі є необхідними згідно законодавства України або за міжнародними нормами та правилами.
Так, згідно до додатку № 2 від 18.05.2020 до контракту, покупець та постачальник погодили поставку наступного товару на загальну суму 5775,40 доларів США, а саме:
-Wheel Hub Rear/ступиця задня (тип 96471775) в кількості 64 шт. за ціною 8,650 дол.США на суму 553,60 дол.США;
-Wheel Hub Front/ступиця передня (тип 96535041) в кількості 144 шт. за ціною 3,620 дол.США на суму 521,28 дол.США;
-Wheel Hub Rear/ступиця задня (тип 96451751) в кількості 36 шт. за ціною 15,240 дол.США на суму 548,64 дол.США;
-Wheel Hub Rear/ступиця задня (тип 90142161) в кількості 36 шт. за ціною 4,930 дол.США на суму 177,48 дол.США;
-Wheel Hub Rear/ступиця задня (тип 96115666) в кількості 900 шт. за ціною 3,680 дол.США на суму 3312,00 дол.США;
Wheel Hub Front/ступиця передня (тип 96176252) в кількості 180 шт. за ціною 3,680 дол.США на суму 662,40 дол.США.
Оформлена позивачем та його контрагентом постачальником специфікація №2 від 18.05.2020 за своїм змістом дублює вищезазначений перелік придбаного ТОВ «Карвей» товару, однак містить уточнення, зокрема, щодо умови поставки та оплати товару.
Так, згідно специфікації №2 від 18.05.2020 до контракту погоджено умови оплати у вигляді 100% передплати, а також місцем навантаження товару визначено порт навантаження (Port of Loading): Ningbo, China; місце розвантаження товару пункт призначення (Port of destination) визначено: Odessa Ukraine.
Отже, загальна вартість поставки за контрактом з урахуванням додатку №2 від 18.05.2020 до контракту та специфікації №2 від 18.05.2020 склала 5775,40 доларів США.
На виконання умов контракту, продавцем було сформовано інвойс за №BR-CRWAY-2001 від 18.05.2020 на товари, узгоджені у специфікації №2 від 18.05.2020 та додатку №2 від 18.05.2020 до контракту на суму у розмірі 5775,40 доларів США та оформлено пакувальний лист (Packing list) від 18.05.2020 на поставку товару згідно з інвойсом від 18.05.2020 BR-CRWAY-2001, загальною вагою нетто 1678,12 кг та загальною вагою брутто 1853,93 кг.
04.06.2020 позивачем здійснено оплату товару на підставі наданого постачальником на оплату інвойсу за №BR-CRWAY-2001 від 18.05.2020 в сумі 5775,40 доларів США, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення в іноземній валюті №16 від 04.06.2020.
З метою доставки товару з порту NINGBO (Китайська Народна Республіка) до зони розмитнення на території України (митний пост Дніпровської митниці Держмитслужби), ТОВ «Карвей» складено заявку №8 на транспортне експедирування від 15.06.2020 у відповідності до укладеного між позивачем (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ламан Шипінг» (експедитор) договору про транспортно -експедиторське обслуговування № 02/12/2016 від 02.12.2016.
За умовами означеного договору (п.п. 2.1.1 п. 2.1), експедитор зобов`язаний за рахунок клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, погоджених сторонами, а також надати інші послуги клієнтові за погодженням сторін, в тому числі, митне оформлення вантажу. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ - коносамент, автомобільна накладна, авіа накладна або залізнична накладна.
Витрати на транспортування придбаного позивачем товару до місця ввезення на митну територію України (митний пост "Південний" Дніпровської митниці Держмитслужби) склали 47 396,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано до суду копії: довідки ТОВ «Ламан Шипінг» про транспортні витрати №0899 від 06.08.2020; калькуляції витрат на доставку вантажу від ТОВ «Карвей» №06-08 від 06.08.2020; рахунку-фактури №LS-4298851 від 06.08.2020 та платіжного доручення №1450 від 07.08.2020.
10.08.2020 декларантом здійснено митне оформлення партії придбаного позивачем товару, що надійшла від BRTEC WHEEL HUB BEARING CO., LTD на виконання вимог контракту (з урахуванням специфікації №2 від 18.05.2020 та додатку №2 від 18.05.2020 до контракту).
З метою митного оформлення товару декларантом була подана митна декларація (далі МД) за №UA110110/2020/011353 та докази на підтвердження митної вартості товару у вигляді відсканованих копій наступних документів:
-Зовнішньоекономічний договір (контракт) №К_10/2019 від 08.01.2019;
-Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Додаткова угода №1 від 30.12.2019;
-Додаток № 2 від 18.05.2020 до Контракту №К_10/2019 від 08.01.2019;
-Специфікація №2 від 18.05.2020 до Контракту №K_10/2019 від 08.01.2019;
-Рахунок-фактура (інвойс) BR-CRWAY-2001 від 18.05.2020;
-Пакувальний лист (Packing list) від 18.05.2020;
-Міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №67 від 28.06.2020;
-Платіжне доручення №16 від 04.06.2020;
-Комерційна пропозиція від 01.04.2020;
-Договір про транспортно-експедиторськео обслуговування №02/12/2016 від 02.12.2016;
-Довідка про транспортні витрати №0899 від 06.08.2020;
-Калькуляція транспортних витрат на доставку вантажу №06-08 від 06.08.2020;
-Рахунок-фактура №LS-4298851 від 06.08.2020.
Митна вартість визначена декларантом за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції).
В ході митного оформлення товару відповідачем запропоновано декларанту подати додаткові документи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, однак 14.08.2020 декларант направив до митного органу повідомлення, в якому зазначив про неможливість подачі додаткових документів у десятиденний термін та повідомив, що в означений термін додаткові документи не будуть подані.
Наведені вище обставини позивачем не заперечуються.
Враховуючи вищезазначену інформацію, митна вартість товару була визначена відповідачем за другорядним методом визначення митної вартості (2-ґ) - резервним методом згідно з положеннями статті 64 Митного кодексу України.
14.08.2020 позивач, скориставшись правом на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, задекларував зазначені товари за митною декларацією за №UA110110/2020/011669.
Вважаючи вищезазначені картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів та рішення про коригування митної вартості товару протиправними, ТОВ «Карвей» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з означеним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України (далі - МК України), встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України).
Відповідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь - які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 МК України).
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 3 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Приписами статті 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VІІ ГАТТ 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.
Примітками до п.2 статті VІІ Оцінка товару для митних цілей ГАТТ (1947) визначено, що сумісним зі статтею VІІ було б припущення, що дійсна вартість може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими дійсної вартості, а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України).
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 МК України).
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).
Відповідно до п. 4 ст. 57 МК України, у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.
При цьому, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частини 2 статті 58 МК України - метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Стосовно розбіжностей та зауважень митного органу, наявністю яких відповідач мотивує правомірність винесення оскаржених рішення та картки відмови, суд зазначає таке.
Митний орган стверджує, що надане під час митного оформлення товару платіжне доручення в іноземній валюті №16 від 04.06.2020 не кореспондується з умовами передплати, зазначеними у контракті, оскільки до митного оформлення надано коносамент, що датований «28.06.2020», в той час як передплата згідно вищезазначеного доручення здійснена позивачем 04.06.2020.
З цього приводу, суд зауважує, що у відповідності до п.п. 4.1 контракту, вартість товару та витрати щодо його транспортування зазначаються у додатках, які оформлюються за кожною поставкою товару.
Разом з тим, п.п. 4.3 контракту передбачено, що оплата товару та накладних витрат здійснюється за відповідним інвойсом або додатком (специфікацією) покупцем шляхом банківського переказу грошових коштів на банківський рахунок продавця в строки за поточною згодою з продавцем протягом (-) календарних днів з моменту поставки товару до місця поставки. Умови оплати можуть бути змінені сторонами у специфікаціях до означеного контракту на окремі партії товару.
Разом з тим, в інвойсі №BR-CRWAY-2001 від 18.05.2020 та специфікації №2 від 18.05.2020 передбачена передплата у розмірі 100 % оплати.
Слід зауважити, що тлумачення терміну передплата визначено як попередня повна чи часткова оплата за товари чи послуги, здійснена до отримання цих товарів чи послуг.
Відтак, фактичні обставини справи свідчать, що оплату за товар позивачем здійснено в повному обсязі 04.06.2020, на підтвердження чого декларантом надано до митниці копію платіжного доручення в іноземній валюті №16 від 04.06.2020.
Умови поставки «FOB» - торговий термін міжнародних правил Інкотермс, розшифровується «Free On Board», що в перекладі означає дослівно «Вільно на борту», тобто продавець може вважати себе таким, що виконав свої зобов`язання після того, як товар перейшов поручні судна і виявився на кораблі, найнятому покупцем у вказаному порту відвантаження.
Так, після приймання вантажу до перевезення перевізник вантажу, капітан або агент перевізника зобов`язані видати відправнику коносамент, який є доказом прийому перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті.
Коносамент (Bill of lading, B/L) виконує три основні функції: засвідчує прийняття судновласником (перевізником) вантажу до перевезення, є товаророзпорядчим документом, що свідчить про укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, по якому перевізник зобов`язується доставити вантаж.
За своїм функціональним призначенням коносамент є розпискою судновласника, яка свідчить, що певні товари у зазначеній кількості та стані навантажені на судно для перевезення до обумовленого місця призначення або що товари, прийняті під охорону судновласника з метою перевезення.
Також коносамент дає право власникові оригіналу розпоряджатися вантажем, що робить його товаророзпорядчим документом. Це означає, що лише особа, зазначена у коносаменті, або яка має коносамент на пред`явника, має змогу вимагати від судновласника видачі товару, позначеного у коносаменті, і має право розпоряджатися цим товаром. Для того, щоб продати товар, який знаходиться у дорозі і який представлений коносаментом, товаророзпоряднику досить продати або відступити свої права по коносаменту.
Коносамент містить: найменування судна, перевізника, відправника (shipper/consignor); місце прийняття або навантаження вантажу; місце призначення або направлення судна, найменування вантажу, кількість місць, інші умови, у тому числі умова на перекидання; час та місце видачі коносаменту; кількість екземплярів коносаменту (number of original B/L); підпис капітана або іншого представника перевізника. Зазначені реквізити не належать до обов`язкових. Відсутність окремих з них або наявність будь -яких інших реквізитів не позбавляє коносамент властивостей транспортного документа.
Договір коносамента надає право на фізично поставлений товар. Або, як іноді зазначається, коносамент перевізника «замінює собою» товар. Законний власник коносамента має виключне право на прийняття поставки товару. Коносамент є «оборотним документом», оскільки він може бути проданий або переданий («випущений в обіг»), таким чином, передаючи контроль над товаром. Отже, товар може бути перепроданий в дорозі за допомогою простої передачі коносамента.
Окрім того, коносамент виконує роль єдиного доказу наявності договору морського перевезення між вантажовідправником та судновласником.
Отже, підсумовуючи вищенаведене можна зробити висновок, що коносамент (Bill of lading, B/L) виконує три основні функції: засвідчує прийняття судновласником (перевізником) вантажу до перевезення, є товаророзпорядчим документом, що свідчить про укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, по якому перевізник зобов`язується доставити вантаж.
Таким чином, коносамент фактично є доказом наявності договору морського перевезення між вантажовідправником та судновласником і підтверджує лише прийняття на борт товару, у зв`язку з чим коносамент за своєю природою не може бути документом, який підтверджує митну вартість прийнятого на борт товару.
Враховуючи викладене, умови контракту (п.п. 4.1 і п.п. 4.3), з урахуванням відомостей в оформлених позивачем та його постачальником інвойсі №BR-CRWAY-2001 від 18.05.2020 та специфікації №2 від 18.05.2020 спростовують вищезазначені доводи митного органу.
Щодо посилання митного органу на відсутність сертифікатів якості, суд зазначає таке.
Водночас, позивач зауважив, що сертифікати якості на придбаний ТОВ «Карвей» товар його постачальником (BRTEC WHEEL HUB BEARING CO., LTD) не надавалися.
При цьому, позивач звернув увагу на положення п.п.7.1 контракту, в якому визначено, що продавець гарантує якість товару відповідно до прийнятих вимог Держстандарту України.
У постанові Верховного Суду від 16.11.2018 по справі №813/1012/17 висловлена правова позиція стосовно не надання до митного оформлення декларантом документів на підтвердження якості товару, яка полягає у тому, що виключний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості, наведений у статті 53 Митного кодексу України, і серед цього переліку відсутні документи щодо якості товарів.
Враховуючи викладене, відсутність даних щодо якості придбаного товару не може бути підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості такого товару, оскільки, документи щодо якості товарів не підтверджують та не спростовують ціну товару, відповідно не впливають на числові значення митної вартості товару.
Також у картці відмови відповідач зазначив, що надане декларантом скановане зображення документу - міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №67 від 28.06.2020 у неналежному стані та якості, через що неможливо зчитати загальну вагу товару, та, як наслідок, неможливо перевірити числове значення доданих транспортних витрат, застосовуючи пропорційний розподіл таких витрат між загальною вагою контейнера TLLU262243 та вагою партії товару, що декларується.
З приводу зауважень митного органу щодо неналежної якості міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) слід зазначити, що документ такого типу складається та заповнюється перевізником. При цьому, неналежна якість означеного документу не впливає на його доказову силу.
Враховуючи викладене, у митниці була можливість за наявності перелічених вище документів перевірити числове значення доданих транспортних витрат, з урахуванням ваги контейнеру та ваги партії придбаного позивачем товару.
Разом з тим, у ч. 1 ст. 254 МК України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються контролюючому органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування.
Контролюючі органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
З наведеного слідує, що контролюючі органи в окремих випадках можуть вимагати переклад українською мовою документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей зазначених в оригіналах документів.
Оцінюючи питання правомірності оскарженого рішення Дніпровської митниці Держмитслужби, суд виходить з того, що відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Натомість, суд зауважує, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.
Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент митного оформлення придбаного позивачем товару, у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
У постановах від 31.03.2015 та 02.06.2015 (справи №№21-127а15, 21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Статтею 64 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Суд зазначає, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Митного кодексу України надавалися відповідні документи, що підтверджують митну вартість заявленого до розмитнення товару.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4, 5 статті 58 МК України.
У свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Що стосується посилання митного органу на дані інформаційних ресурсів митних органів, в яких наявна інформація про митне оформлення подібних товарів, у зв`язку із чим, митна вартість товару, ввезеного позивачем визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості - резервний метод, згідно із положеннями ст. 64 МК України та ґрунтується на раніше наданих (визначених) органом доходів та зборів митній вартості за іншими ЕМД, то суд враховує таке.
Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а.
До того ж, формально нижчий рівень митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 статті 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 ст. 77 КАС України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
У відповідності до ч.1, ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката згідно договору про надання правової допомоги у розмірі 8000,00 грн.
У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу;
Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на отримання правової допомоги до матеріалів справи наданий договір про надання правової допомоги від 01.10.2020 № 02-01-10/20, укладений між Адвокатським бюро "Герман і Партнери" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карвей".
Представником позивача надано рахунок - фактуру від 01.10.2020 № 77/20 на суму 8000,00 грн., платіжне доручення від 05.10.2020 №1498 на суму 8000,00 грн., погодинна тарифікація адвокатських послуг: вартість послуг та акт прийому - передачі наданих послуг від 20.10.2020 б/н, згідно якого замовник виплатив, а виконавець прийняв оплату за послуги, що надаються за договором у розмірі 8000,00 грн. без ПДВ.
Суд зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Указане правило при вирішені питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.03.2018 року у справі №815/4300/17 (73021615) та від 11.04.2018 року у справі №814/698/16 (73356068).
Враховуючи надані до суду докази, складність справи, надані адвокатом послуги, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, їх обсяг та предмет позову, здійснення представництва інтересів позивача в суді за участі адвоката, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 242 - 246, 247, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110110/2020/300029/1 від 14.08.2020.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17 грудня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова