Справа № 200/191/21-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 р. Справа№200/191/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому порядку) адміністративну справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до ОСОБА_1

про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 4 537,57 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 проходив службу за контрактом, під час служби відповідно до довідки-розрахунку № 52 отримав речове майно на загальну суму 4 537,57 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 травня 2020 року № 179 відповідача було звільнено у запас.

Зазначає, що після звільнення позивач не відшкодував вартість речового майна у розмірі 4 537,57 грн, чим завдав матеріальну шкоду державі на вказану суму.

У зв`язку із тим, що зазначена шкода у добровільному порядку ОСОБА_1 не відшкодована позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з даним позовом, посилаючись при цьому на приписи ч. 1 ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (а.с. 1-5).

Відповідач правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Ухвалою суду від 22 січня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені) (а.с. 22).

Ухвалою суду від 5 березня 2021 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду до 22 березня 2021 року докази на підтвердження адміністративної правосуб`єктності позивача (правовстановлюючи документи) (а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи зазначена ухвала отримана позивачем 17 березня 2021 року (а.с. 33).

Станом на 23 березня 2021 року ухвала суду від 5 березня 2021 року позивачем не виконана.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, , місцезнаходження: 50046, Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, військове містечко -30 (а.с. 1, 14).

Відповідач, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Як встановлено судом наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 8 лютого 2018 року № 46 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 8 лютого 2018 року № 16-РС на посаду такелажника евакуаційного відділення взводу матеріального забезпечення механізованого батальйону, зараховано з 8 лютого 2018 року до списків особового складу Військової частини та на всі види забезпечення (а.с. 11).

Відповідно до карти обліку майна особистого користування від 8 лютого 2018 року № 2165/900/1030, солдату ОСОБА_1 видано, зокрема, таке майно: казанок; рюкзак військовий; костюм від води; спальний мішок; чоботи гумові; бронежилет; шолом з чохлом; каремат (а.с. 9).

Згідно довідки-розрахунку від 29 травня 2020 року № 52 на речове майно солдата ОСОБА_1 , за відповідачем рахувалось: казанок - 1 шт на суму 28,70 грн; рюкзак військовий 1 шт на суму 174,50 грн; костюм від води 1 комплект на суму 174,62 грн; костюм чорний танк 1 шт на суму 320,00 грн; мішок спальний 1 шт на суму 394,50 грн; чоботи гумові 1 пара на суму 89,50 грн; бронежилет 1 шт на суму 2250,00 грн; шолом кевларовий -1 шт на суму 1041,50 грн; каремат 1 шт на суму 64,50 грн. Всього: 4 537,57 грн (а.с. 13).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 травня 2020 року № 179 солдата ОСОБА_1 , номера обслуги мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 травня 2020 № 69-РС з військової служби у відставку з урахуванням пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) з 29 травня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Кальміусько-Нікольського ОРВК Донецької області (а.с. 12).

Також зазначеним наказом наказано провести відрахування вартості обмундирування в сумі 4 537 (чотири тисячі п`ятсот тридцять сім) грн 57 коп, обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння (а.с. 12).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення на виконання цього наказу розрахунку (обчислення) вартості обмундирування відносно (пропорційно) часу, що залишився до кінця служби ОСОБА_1 .

Також у вказаному наказі не вказані правові норми, на підставі яких прийнято рішення про таке відрахування.

1 серпня 2020 року начальником речової служби Військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 з проханням відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» прийняти рішення щодо направлення матеріалів про відшкодування за рахунок винних осіб завданих державі матеріальних збитків до відповідних судів для списання у встановленому порядку 242 137,10 грн, в тому числі 4 537,57 грн із солдата ОСОБА_1 (а.с. 10).

Листом від 6 листопада 2020 року (вих. № 4843) за підписом ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , відповідача повідомлено про необхідність сплатити на вказані у листі реквізити (одержувач військова частина НОМЕР_1 ) суму у розмірі 4 537,57 грн, також повідомлено, що в іншому випадку буде подано позовну заяву про відшкодування збитків, нанесених державі,, до Донецького окружного адміністративного суду. В якості додатків до листа зазначена копія наказу командира частот (по стройовій частині) № 179 від 29 травня 2020 року на 1 (одному) аркуші (а.с. 14).

Доказів направлення ОСОБА_1 зазначеного листа та, відповідно, доказів його отримання відповідачем, суду не надано.

Згідно відмітки на поштовому конверті 30 грудня 2020 року позивач звернувся до суду із даним позовом (а.с. 16).

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Враховуючи, що зазначений спір виник з приводу проходження відповідачем публічної (військової) служби, дана справа підлягає розгляду судом адміністративної юрисдикції.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно преамбули Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) зазначений Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2232-ХІІ фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 2232-ХІІ правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XІV (далі - Статут).

Відповідно до ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.ст. 18, 19 Статуту військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України. Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Згідно абз. 2 п. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України від 29 червня 2016 року № 232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898, якою, крім іншого, визначено завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, військових частинах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі по тексту Інструкція № 232).

Згідно п. 2 розділу І Інструкції № 232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції № 232 речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.

Згідно п. 7 розділу ІІІ Інструкції № 232 військовослужбовці військової служби за контрактом забезпечуються речовим майном за встановленими нормами, починаючи з дня призначення їх на посаду наказом командира військової частини.

Відповідно до абз. 8-9 п. 4 розділу І Інструкції № 232 майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців; інвентарне майно - це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо.

Як встановлено судом, відповідач проходив службу в Збройних Силах України, був забезпеченим речовим майном згідно норм забезпечення та інвентарним майном, що підтверджується наявною у матеріалах справи картою обліку військового майна особистого користування від 8 лютого 2018 року № 2165/900/1030.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним не виконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Отже, вартість виданих військовослужбовцям предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується (повертається) у лише передбачених Інструкцією випадках: у зв`язку зі звільненням зазначених вище осіб зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-IX), на яку посилається позивач у позові, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів ст.ст. 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Згыдно ч. 1 і ч. 2 ст. 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст. 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 160-IX визначено, що пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Таким чином, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Доказів на підтвердження систематичного невиконання відповідачем умов контракту, засудження його до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, або доказів звільнення відповідача зі служби за службовою невідповідністю суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено у запас за станом здоров`я.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено утримання з військовослужбовця вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, у разі звільнення його з військової служби за станом здоров`я.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Відповідно, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

В силу приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 248, 256-257, 260, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна