Справа № 560/7260/20
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7260/20
РІШЕННЯ

іменем України

26 березня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров`я "Хмельницький обласний центр медико-соціальної експертизи" , Державного управління "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України" про визнання відмови, дій протиправними, стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу охорони здоров`я "Хмельницький обласний центр медико-соціальної експертизи", Державного управління "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України" про визнання відмов та дій протиправними, зобов`язання відповідачів переглянути рішення про відмову у встановленні йому інвалідності. Також просить стягнути з відповідачів завдану матеріальну та моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що комісією МСЕК прийняте невірне рішення про відмову у встановленні йому ІІ-ї групи інвалідності. Позивач вважає, що висновок ДУ «УкрДержНДІМСП МОЗ України» не відповідає дійсності та суперечить медичним документам, які підтверджують наявність у позивача значної кількості захворювань, у тому числі супутніх, пов`язаних з основним захворюванням, що стали підставою звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідачів з заявами про перегляд рішень про відмову у встановленні інвалідності, на що отримав відмови, з якими не погоджується.

Державним управлінням "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України" поданий відзив, у якому у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що ОСОБА_1 дійсно проходив обстеження за направленням Хмельницького обласного центру МСЕК. За результатами обстеження встановлений основний діагноз та супутні хвороби. У той же час, відповідач вважає, що критеріями встановлення групи інвалідності є не діагнози і їх кількість, а ступені функціональних порушень та ступені обмеження життєдіяльності, до яких вони призвели. Під час огляду позивача було встановлено, що його захворювання (форма цукрового діабету) є захворюванням середньої важкості, позивач не є інсулінозалежним, знаходиться на цукрознижувальних таблетках у мінімальних дозах, ускладнення цукрового діабету є мінімальними (гепатопатія без порушення основних функцій печінки, нефропатія без ниркової недостатності, ретинопатія без порушення зорових функцій, полінейропатія нижніх кінцівок з нерізкими сенсорними порушеннями), а тому ці порушення здоров`я не призводять до такого рівня обмеження життєдіяльності, які б відповідали підставам для встановлення 2-ї групи інвалідності. Враховуючи це, відповідач вважає висновки, а також дії відповідачів правомірними.

Комунальним закладом охорони здоров`я "Хмельницький обласний центр медико-соціальної експертизи" поданий відзив, в якому позов не визнає, зазначаючи, що прийняття рішення про визнання або не визнання особою з інвалідністю та встановлення групи інвалідності належить до дискреційних повноважень відповідних МСЕК. Зазначає, що при проведенні медико-соціальних експертиз ОСОБА_1 у 2018 та 2019 роках були наявні рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України №658/10/18 від 08.10.2018 року та №56-13/22/-760 від 28.10.2019 року з питання встановлення групи інвалідності, відповідно до яких виявлені у позивача функціональні порушення з боку ендокринної системи, опорно-рухового апарату обмежують його життєдіяльність в легкому ступені, а тому не дають підстав для встановлення групи інвалідності. Оскільки зазначені рішення є чинними та не скасованими, вимоги позивача відповідач вважає необґрунтованими.

Під час розгляду справи судом встановлене наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу та у грудні 2016 року отримав посвідчення учасника бойових дій, копія якого є у справі.

Під час проходження служби ОСОБА_1 захворів цукровим діабетом ІІ-го типу та набув окремих супутніх захворювань, які визнані такими, що пов`язані з проходженням військової служби. Постановою ВЛК позивача визнано обмежено придатним до військової служби та направлено для проведення медико-соціальної експертизи.

21.05.2018 позивач був обстежений Хмельницькою обласною МСЕК та в порядку консультації (додатково за його згодою) направлений на стаціонарне медико-соціальне експертне обстеження до Державної Установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», де у червні 2018 перебував на стаціонарному обстеженні ( відділення неврології)

Згідно з консультативним висновком №3655 від 14.06.2018 року ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» ОСОБА_1 встановлено наступні діагнози: основний діагноз: цукровий діабет II тип середньої важкості стадія субкомпенсації, діабетична гепатопатія, ХБП II ст., діабетична нефропатія ІІ ст., ХПН 0 ст., ангіопатія ретини обох очей, діабетична полінейропатія нижніх кінцівок з нерізкими сенсорними порушеннями. Супутній діагноз: хронічний паренхіматозний панкреатит в стадії нестійкої ремісії, варикозна хвороба нижніх кінцівок, ХВН І ст. наслідки травми (1993 р.) у вигляді зрощених кісток лівої гомілки, вторинної контрактури лівого гомілково-ступневого суглобу, ПФС О-І ст., артроз лівого колінного суглобу І ст., ПФС 0 ст., артроз правого ключично - акроміального з`єднання І ст. без функціональних порушень.

Пунктом 8 консультативного висновку надані наступні експертні рекомендації: «При обстеженні в клініці інституту у пацієнта виявлена патологія з боку ендокринної системи: цукровий діабет, II тип, середнього ступеню важкості, ст. субкомпенсації, що підтверджено даними клінічних досліджень. Наявна патологія призвела до мінімальних змін з боку органів-мішеней, які обмежують життєдіяльність пацієнта в незначному ступеню: самообслуговування - 0 ст., пересування - 0 ст., працездатність - 0 ст., спілкування - 0 ст., контроль за поведінкою - 0 ст.»

У подальшому, на засіданні ЦМСЕК МОЗ України в порядку очної консультації розглянуто медико-експертну справу з питання встановлення позивачу групи інвалідності та відсотків втрати працездатності. Встановлені функціональні порушення з боку ендокринної системи, опорно-рухового апарату, які обмежують життєдіяльність в легкому ступені (20% втрати професійної працездатності), що не дає підстав для встановлення групи інвалідності.

Після повернення медико-експертної справи ОСОБА_1 Хмельницькою обласною МСЕК КЗОЗ «Хмельницький обласний центр медико-соціальної експертизи» визначено 20% втрати професійної працездатності, позивач не визнаний особою з інвалідністю.

16.09.2019 року на адресу Хмельницької обласної МСЕК КЗОЗ «Хмельницький обласний центр медико-соціальної експертизи» надійшла документація для проведення медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 . За результатами повторного огляду 02.10.2019 року прийняте рішення Хмельницької обласної МСЕК КЗОЗ «Хмельницький обласний центр медико-соціальної експертизи» про невизнання позивача особою з інвалідністю. 03.10.2019 року медико-експертну справу позивача направлено до ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України» для очного огляду, у зв`язку з незгодою з рішенням Хмельницької обласної МСЕК від 02.10.2019 року.

Згідно з рішенням ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України» від 28.10.2019 року №56-13/22/-760 Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ України розглянуто медико-експертну справу та оглянуто гр. ОСОБА_1 . При вивченні медичних документів та результатів огляду комісія дійшла висновку, що виявлені функціональні порушення з боку ендокринної, нервової систем та опорно-рухового апарату обмежують життєдіяльність в нерізкому ступені і не дають підстав для встановлення групи інвалідності.

З медичних документів, які є підставою для спірних рішень, вбачається, що під час оглядів позивача було встановлено, що він не є інсулінозалежним, ускладнення цукрового діабету є мінімальними (гепатопатія без порушення основних функцій печінки, нефропатія без ниркової недостатності, ретинопатія без порушення зорових функцій, полінейропатія нижніх кінцівок з нерізкими сенсорними порушеннями), відтак ці порушення здоров`я не призводили до такого рівня обмеження життєдіяльності, які б відповідали підставам для встановлення 2-ї групи інвалідності.

Не погоджуючись із рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду.

Згідно з п. 52 правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.12.2018 р. у справі №490/9823/16-ц спір про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених МСЕК, є публічно-правовим і розглядається за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-ІV медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи. Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ визначено, що інвалідність, як міра втрати здоров`я, визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» було затверджене Положення про МСЕК, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворими, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, осіб з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності (...) Пунктом 3 Положення встановлено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п.1 п. 11 Положення про МСЕК міжрайонні комісії визначають, серед іншого, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків (...) потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі (...) ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування. Обласні комісії проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій. Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій (...)

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п.17 Положення про МСЕК)

Згідно з п.19 Положення комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія під час встановлення особі інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України №561, згідно з пунктом 1.10 якої під час огляду у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (Положення №1317) передбачено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

У справі, що розглядається, спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішеннями відповідачів щодо невизнання його особою з інвалідністю 2 групи а також встановленим розміром втрати працездатності ( 20%) У позовній заяві ОСОБА_1 не зазначає про порушення відповідачами процедури прийняття оскаржених рішень МСЕК, оскільки незгода із рішеннями обумовлена тим, що позивач вважає встановлені йому діагнози такими, що дають підстави для визнання його інвалідом.

Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення II ( другої) групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб. До осіб з II групою інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності. Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому ступені.

Відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності під час проведення медико-соціальної експертизи комісія проводить огляд особи та вивчає медичні документи, які складені лікувальним закладом, що направив особу на експертизу.

Порядок встановлення МСЕК ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420 (далі - Порядок № 420) Підпункт 2.13.4 наказу встановлює, що при помірно виражених порушеннях функцій організму (ІІІ група інвалідності), якщо потерпілий може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з вираженим зниженням кваліфікації або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або якщо він втратив здатність продовжувати професійну діяльність внаслідок помірного порушення функцій організму, але може у звичайних виробничих умовах продовжувати професійну діяльність нижчої кваліфікації, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30 - 60 відсотків. Пунктом 2.13.5. Порядку визначено, що при невстановленні інвалідності потерпілому на виробництві, якщо він може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання його професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків, а при поєднанні декількох травм або професійних захворювань - 40 відсотків.

Отже, ступінь обмеження життєдіяльності є загальним критерієм як при встановленні інвалідності, так і при визначенні ступеня стійкої втрати професійної працездатності. Для встановлення інвалідності, поміж іншого, має значення ступінь втрати професійної працездатності у відсотковому співвідношенні, який визначається медико-соціальними експертними комісіями відповідно до Порядку № 420.

У той же час, обмеження життєдіяльності особи може мати такий ступінь, який не є підставою для встановлення інвалідності, а лише визначає ступінь стійкої втрати професійної працездатності.

Суд, з огляду на вищенаведені норми законодавства, погоджується з доводами відповідача стосовно того, що критеріями встановлення групи інвалідності є не кількість діагнозів, а ступені функціональних порушень та ступені обмеження життєдіяльності, до яких вони призвели.

Верховний Суд у постановах від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 20.11.2020 у справі № 200/14695/19-а щодо аналогічних правовідносин зазначає, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності ( обґрунтованості) прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. У зазначених справах висновки Верховного Суду здійснені, зокрема, на підставі аналізу положень Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні", Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Отже, суд вправі перевірити правомірність рішення/висновку МСЕК виключно в межах дотримання процедури прийняття цього рішення/висновку, яка встановлена Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561, Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 № 1317. У той же час, суд не може здійснювати самостійне співставлення діагнозу (діагнозів) особи з відповідними критеріями, які дають підстави для встановлення особі групи інвалідності, роблячи висновок замість уповноваженого органу.

Судом встановлено, що огляд ОСОБА_1 був проведений у складі голови та членів уповноваженого колегіального органу - спеціалізованої МСЕК, чого позивач не заперечує.

При прийнятті експертного рішення були враховані, зокрема, наступні документи:

- направлення на ЛТЕК від 18.07.2019 року з ЛКК Шепетівської ЦРЛ (форма №088/У);

- довідка ВЛК від 04.11.2014 року №2746;

- картка медичного огляду військовозобов`язаних придатних до військової служби Славутського ОМВК Хмельницької області від 22.10.2014 року;

- виписний (перевідний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №2485 від 21.10.2016 року;

- виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №9936 від 01.11.2016 року;

- виписний епікриз медичної карти стаціонарного хворого №4639 від 23.11.2016 року;

- свідоцтво про хворобу №910 від 24.11.2016 року;

- виписний епікриз №1199 від 07.04.2017 року;

- виписний епікриз медичної карти стаціонарного хворого №4386 від 31.10.2017 року;

- виписний епікриз медичної карти стаціонарного хворого №4386 від 31.01.2018 року;

- свідоцтво про хворобу №75 від 31.01.2018 року;

- виписка із медичної карти стаціонарного хворого №3655 від 14.06.2018 року;

- виписка із медичної карти стаціонарного хворого №8271 від 29.12.2018 року;

- консультаційний висновок спеціаліста 54 від 19.12.2018 року;

- копія витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії (ВЛК) Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 39 від 08.02.2019 року);

- копія титульного аркушу медичної карти амбулаторного хворого №296761;

- направлення №4106 до ДУ «Інститут ендокринології та обміну речовин ім. В.П.Комісаренка»;

- консультативний висновок спеціаліста від 10.07.2019 року;

- виписка з медичної карти стаціонарного хворого №4106 від 17.07.2019 року.

У акті МСЕК містяться дані щодо об`єктивного обстеження лікарями та результати обов`язкових додаткових обстежень. Як вбачається з акту (п. 34 «Обґрунтування експертного рішення») у ньому міститься детальне обґрунтування, на підставі якого було встановлено відсутність передбачених підстав для визнання позивача інвалідом. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачами були враховані та досліджені документи, на які позивач посилається, як на доказ обґрунтованості своїх позовних вимог, рішення прийняті після проведення необхідних досліджень стану здоров`я ОСОБА_1 лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження ОСОБА_1 членами комісії з урахуванням консультаційного висновку.

Суд приходить до висновку, що процедура проведення медико-соціальної експертизи позивача була дотримана відповідачами, а рішення МСЕК №2171 та №4012 прийняті відповідно до процедури, встановленої Інструкцією №561, Положенням про МСЕК та Положенням №1317, тобто на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Разом з тим, суд ще раз звертає увагу на те, що у справах, де оскаржується рішення МСЕК, адміністративний суд не може здійснювати власну оцінку ( тобто фактичну переоцінку) підстав прийняття рішень, які базуються на даних медичної документації, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, відтак оцінка підстав висновків МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

З огляду на досліджені судом обставини і докази, не встановлено порушення відповідачами процедури прийняття оскаржених рішень, тому похідні вимоги про відшкодування шкоди також не підлягають задоволенню.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оскільки відповідачі довели правомірність своїх рішень та дій, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 26 березня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Комунальний заклад охорони здоров`я "Хмельницький обласний центр медико-соціальної експертизи" (вул. Пілотська, 1, корпус №2, Хмельницький, Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 23562203) Державне управління "Український державний науково- дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України" (пров. Феодосія Макаревського, 1-а,Дніпро,49027 , код ЄДРПОУ - 23562203)

Головуючий суддя І.С. Козачок