Справа № 480/5678/20
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2021 року Справа №480/5678/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Високос Я.С.,
представника позивач - Рубан О.О.,
представника відповідача - Тіхонової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5678/20 за позовом ОСОБА_1 до Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації першим заступником прокурора Сумської області ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 188к від 24.07.2020р. про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Сумської області;
- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Сумської області з 04 серпня 2020 року, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;
- стягнути з Офісу Генеральної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 04.08.2020 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач працював в органах прокуратури з 1997 року.
Як перший заступник прокурора Сумської області у поточному році позивач проходив атестацію на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019 року (далі - Закон №113). За наслідками атестації Шостою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур (третій етап) ухвалено рішення про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами співбесіди.
У подальшому наказом Генерального прокурора № 188к від 24.07.2020 р. позивача звільнено з посади заступника прокурора Сумської області та органів прокуратури з 04.08.2020 року.
Позивач вважає його звільнення з посади та органів прокуратури незаконним та безпідставним, виходячи з наступного.
Позивач зазначає, що підставою для його звільнення з посади та з органів прокуратури в оскаржуваному наказі №188к від 24.07.2020 року відповідач вказав статтю 9, пункт 2 частини 2 статті 41 Закону України «Про прокуратуру», підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Пункт 9 частини 1 статті 51 Закону «Про прокуратуру» встановлює як підставу для звільнення прокурора юридичний факт ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Позивач вважає, що посилання в оскаржуваному наказі на п. 9 ч.І ст. 51 Закону України Про прокуратуру, як на одну з підстав звільнення, саме по собі є неправомірним, оскільки не відбулось та не відбувається ані ліквідації, ані реорганізації або скорочення кількості прокурорів в органі, в якому він обіймав посаду.
Щодо оскаржуваного рішення Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, позивач зазначає, що при прийнятті вказаного Рішення відповідачем-1 порушено процедуру атестації, а висновки та мотиви, які покладені Кадровою комісією в основу оскаржуваного Рішення, є необґрунтованими та протиправними.
Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Представник відповідача - Офісу Генерального прокурора, надав суду відзив на позов в якому проти позову заперечував з огляду на наступне.
Представник відповідача зазначає, що Закон № 113-IX пов`язує звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» не з рішеннями про ліквідацію чи реорганізації органу прокуратури або про скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а насамперед з процедурою проходження прокурорами атестації як складовою частиною процесу реформування органів прокуратури, введеного в дію Законом № 113-ІХ з дня набрання ним чинності. Законом № 113-ІХ прямо передбачено підставу для звільнення, в тому числі, у випадках неподання заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію, неуспішного проходження атестації - на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.
Відповідач вважає, що в даному випадку Закон № 113-ІХ є як спеціальним, так і пізніше прийнятим, тому він має переважну силу.
Також представник відповідача зазначає, що Шоста кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур за результатами проведення співбесіди з ОСОБА_1 та дослідженням матеріалів атестації, у тому числі особової справи, запитальника та отриманих від ОСОБА_1 письмових відповідей, дійшла висновку та обгрунтованих сумнівів щодо відповідності дій і поведінки ОСОБА_1 передбаченим законодавством вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчечності прокурора.
Зокрема комісією враховано, що зазначене ОСОБА_1 в електронних деклараціях за 2015-2019 роки нерухоме майно: квартира в м. Суми загальною площею 72,7 кв.м, яка придбана його дружиною у 2015 році за надмірно низькою (порівняно з ринковою) ціною, яка у понад 3 рази є нижчою від її оціночної вартості (149,9 тис. проти 524 тис. гри.). На думку кадрової комісії такі дії мають певні ознаки фіктивності та змови сторін, оскільки фізичні особи між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, мали право розраховуватися готівкою в розмірі не більше 150 тис. гривень, що фактично і було зроблено.
Крім того, Шоста кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур вважає, що діяльність ОСОБА_1 при здійсненні службових обов`язків є недостатньо професійною, виваженою та має ознаки втручання у роботу процесуального керівника у кримінальному провадженні, чим порушено вимоги ст. 36 КПК України, зокрема ігноруючи позицію процесуального керівника про необхідність відкладання розгляду клопотання слідчого про арешт майна у зв`язку з великими обсягами матеріалів кримінального провадження, які необхідно вивчити, ОСОБА_1 листом від 29.05.2020 № 32-1975-29 у позапроцесуальний спосіб звертався до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми з приводу прискорення розгляду вказаного клопотання. Такі дії ОСОБА_1 певним чином призвели до найшвидшого винесення слідчим суддею незаконної ухвали від 02.06.2020 про арешт майна ТОВ «Волана», чим створено перешкоди у здійсненні господарської діяльності та реалізації трудових прав сотень працівників і власників, що викликало великий громадський резонанс та призвело до надходження численних скарг громадян.
Представник відповідача зазначає, що Комісія, вивчивши матеріали атестації та оцінивши сукупність вищезазначених обставин, у тому числі наведених у зверненнях громадян, повідомленнях засобів масової інформації, які частково підтверджуються поясненнями самого ОСОБА_1 , дійшла висновку, що є об`єктивні підстави вважати його окремі дії та поведінку такими, що не відповідають законодавству, що регламентує засади професійної етики і поведінки прокурора. У зв`язку з цим Комісією вирішено, що перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_1 не пройшов атестацію.
Під час підготовчого провадження судом було залучено в якості співвідповідача - Сумську обласну прокуратуру.
Відповідачі Сумська обласна прокуратура та Шоста кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора відзиву на позов суду не надали.
Позивач також не скористався своїм правом щодо надання відповіді на відзив.
Також під час підготовчого провадження судом було відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Волани» щодо залучення його в якості третьої особи.
Ухвалою суду було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідачів проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, ОСОБА_1 , працював в органах прокуратури, з 20.01.2020 обіймав посаду першого заступника прокурора Сумської області згідно наказу про призначення № 23-к від 20.01.2020 року (а.с. 22, т.1).
Відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019 (далі по тексту Закон №113) та наказу Генерального прокурора від 03.10.2019 року №221, позивач в 2020 році проходив атестацію.
За наслідками атестації, 20.07.2020 Шостою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур (третій етап) ухвалено рішення №21 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди (а.с. 18 20, т.1).
У подальшому на підставі зазначеного рішення Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, наказом Генерального прокурора № 188к від 24.07.2020 р. ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника прокурора Сумської області та органів прокуратури з 04.08.2020 року (а.с. 21, т.1).
Не погодившись з вказаним рішенням та наказом, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав із цим позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення також закріплені ст. ст. 2,5-1 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України регулюється Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII.
Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про прокуратуру" є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 цієї статті Закону прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Законом № 113-IX запроваджено реформування системи органів прокуратури. Вказаний Закон набрав чинності 25.09.2019.
Приписами п. п. 6 Розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" цього Закону передбачено, що з дня набрання чинності Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до пункту 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктами 10-14 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Атестація прокурорів включає такі етапи:
1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;
2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Атестація може включати інші етапи, не проходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.
Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео - та звукозапису.
За результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором (пункт 16 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ).
Пунктом 17 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ передбачено, що кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
Пунктом 9 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ встановлено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
03.10.2019 наказом Генеральної прокуратури України № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації.
Відповідно п. 1 розділу І Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур.
Пунктом 6 розділу І Порядку № 221 передбачено, що атестація включає такі етапи:
1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Відповідно до п. 7 - п. 9 розділу І Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.
За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:
1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;
2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Порядок проведення співбесіди визначений розділом ІV Порядку № 221, відповідно до якого у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.
До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками. Перед початком виконання практичного завдання член комісії в присутності інших членів комісії надає прокурорам, які будуть виконувати практичне завдання, письмово викладені умови практичного завдання. Фотографування або винесення письмово викладених умов практичного завдання за межі приміщення, у якому відбувається виконання практичного завдання, забороняється. Якщо практичне завдання передбачає застосування норм законодавства, то прокурорам дозволяється користуватися паперовими текстами норм відповідних законодавчих актів. Комісія не зобов`язана надавати прокурорам тексти норм законодавчих актів. На виконання практичного завдання прокурору надається 45 хвилин. Виконання практичного завдання після завершення наданого часу забороняється. Після виконання завдання прокурор здає комісії написане ним вирішення завдання на аркуші (аркушах) з відміткою комісії.
Співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.
Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:
1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;
2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;
3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;
4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.
Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).
Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.
Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).
Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.
Співбесіда прокурора складається з таких етапів:
1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;
2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;
Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.
Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.
Прокурори, які проходять співбесіду, запрошуються комісією на проголошення ухваленого комісією рішення про результати їх атестації.
Результати атестації прокурорів за підсумками проведення співбесіди оприлюднюються на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).
З матеріалів справи судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, про проходження позивачем перших двох етапів атестації та допуск до співбесіди.
Як вбачається з оскаржуваного рішення Шостої кадрової комісії від 20.07.2020 "Про неуспішне проходження прокурором атестації" підставами для висновку про непроходження атестації позивачем є з`ясування комісією обставин, що свідчать про невідповідність першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (а.с. 18-20, т. 1), а саме:
- сумніви щодо відповідності першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 критерію доброчесності виникли у зв`язку з декларуванням за 2015-2019 роки нерухомого майно: квартира в м. Суми загальною площею 72,7 кв.м, яка придбана його дружиною у 2015 році за надмірно низькою (порівняно з ринковою) ціною, яка у понад 3 рази є нижчою від її оціночної вартості (149,9 тис. проти 524 тис. грн.).
- сумніви щодо відповідності першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 критерію дотримання правил прокурорської етики, обгрунтовуються в оскаржуваному рішенні тим, що діяльність ОСОБА_1 при здійсненні службових обов`язків є недостатньо професійною, виваженою та має ознаки втручання у роботу процесуального керівника у кримінальному провадженні, чим порушено вимоги ст. 36 КПК України. Зокрема, у рішенні кадрової комісії зазначено, що ігноруючи позицію процесуального керівника про необхідність відкладання розгляду клопотання слідчого про арешт майна, ОСОБА_1 листом від 29.05.2020 № 32-1975-29 у позапроцесуальний спосіб звертався до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми з приводу прискорення розгляду вказаного клопотання, такі дії ОСОБА_1 певним чином призвели до найшвидшого винесення слідчим суддею незаконної ухвали від 02.06.2020 про арешт майна ТОВ «Волана», чим створено перешкоди у здійсненні господарської діяльності та реалізації трудових прав сотень працівників і власників, що викликало великий громадський резонанс та призвело до надходження численних скарг громадян. Також постановою прокурора прокуратури Сумської області від 10.07.2020 на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 03.07.2020 скасовано необгрунтовану постанову старшого слідчого УСБУ в Сумській області від 19.02.2020 про визнання речових доказів низки виробничих приміщень, що, на думку комісії, також свідчить про неналежну організацію прокурорами процесуальної діяльності та забезпечення законності в цій сфері, за яку в прокуратурі області відповідає ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку рішенню Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 № 21 про неуспішне проходження атестації першим заступником прокурора Сумської області ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З аналізу наведених положень Порядку № 221 вбачається, що під час співбесіди Комісією повинні бути враховані у сукупності всі матеріали атестації, у тому числі і результати попередніх етапів.
Поряд з цим, оскаржуване рішення взагалі не містить посилання на результати попередніх етапів атестації.
Перед проведенням співбесіди з позивачем, ним виконане практичне завдання (а.с. 206-214, т.1).
З протоколу засідання вбачається, що Шоста кадрова комісія під час розгляду першого питання порядку денного, заслухавши членів комісії про результати співбесіди, зокрема з ОСОБА_1 , дослідження матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема з огляду на результати виконання практичного завдання відповідно до розділу ІV Порядку, ухвалила рішення про неуспішне проходження позивачем атестації (а.с. 215 220, т.1).
Водночас, будь-якої оцінки виконаного практичного завдання, відповідно до розділу ІV Порядку чи встановлення результатів за його виконання рішення комісії не містить.
Суд зазначає, що відповідачем взагалі не надано оцінки професійної компетентності позивача з урахуванням результатів іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Суд звертає увагу, що сумніви у відповідності прокурора критерію професійної компетентності комісія обґрунтувала тим, що діяльність ОСОБА_1 має ознаки втручання у роботу процесуального керівника у кримінальному провадженні, чим порушено вимоги ст. 36 КПК України, а саме ігноруючи позицію процесуального керівника про необхідність відкладання розгляду клопотання слідчого про арешт майна, ОСОБА_1 листом від 29.05.2020 № 32-1975-29 у позапроцесуальний спосіб звертався до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми з приводу прискорення розгляду вказаного клопотання.
Отже фактично у висновку шостої кадрової комісії встановлено порушення позивачем приписів КПК України.
При цьому з матеріалів справи суд вбачає, що на вказані дії позивача було подано скаргу до кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів. Рішенням члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення дисциплінарного проступку від 09.07.2020 №662дс-20 було відмовлено у відкритті дисциплінарного провадження відносно прокурора ОСОБА_1 в зв`язку із відсутністю конкретних відомостей про наявність дисциплінарного проступку. Також у вказаному рішенні зазначено, що для оскарження дій (бездіяльності ) прокурора та слідчого в межах кримінального процесу визначена спеціальна процедура, яка чітко регламентована ст.ст.303 307 КПК України (а.с. 15 17, т.1).
Як вже зазначалося вище, суд вирішуючи даний спір виходить з критеріїв правомірності, законності та обгрунтованості рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначене також виходить із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
З огляду на викладене, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення для його прийняття. У разі ж відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Суд зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що при проведенні співбесіди з позивачем, Шостою кадровою комісією з атестації було досліджено рішення члена дисциплінарної комісії від 09.07.2020 №662дс-20, відтак і не наведено будь яких мотивів його відхилення.
Разом з тим, суд вважає, що вказані обставини мають суттєве значення, оскільки рішення члена дисциплінарної комісії від 09.07.2020 №662дс-20 містить протилежні висновки щодо дій позивача ніж оскаржуване рішення Шостої кадрової комісії з атестації.
Підсумовуючи наведене, суд вважає висновки Шостої кадрової комісії щодо невідповідності поведінки позивача законодавству, що регламентує засади професійної етики і поведінки прокурора, що викликає обґрунтовані сумніви щодо компетентності та доброчесності позивача, не відповідають критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та є такими, що викладені необгрунтовано, тобто без урахування та дослідження всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
Щодо висновку відповідача про невідповідність прокурора вимогам доброчесності, суд зазначає наступне.
Визначення поняття "доброчесність" відсутнє у національному законодавстві України.
Пунктом 8 частини першої статті 11 Закону України від 14.10.2014 N 1700-VII "Про запобігання корупції" (далі - Закон N 1700-VII, тут і далі, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до повноважень Національного агентства належать, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.
Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1700-VII повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.
Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.
Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.
Суд зазначає, що виявлення відповідачем за результатом здійснення аналізу декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ознак можливого відображення у декларації недостовірних відомостей та ознак можливого незаконного збагачення, само по собі не є підставою для висновку про невідповідність особи критеріям доброчесності та професійної етики, оскільки відповідні обставини мають бути перевірені уповноваженим на це органом та підтверджені допустимими доказами.
Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі № 814/886/17 зазначив, що відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 50 Закону № 1700-VII НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Згідно із частиною другою цієї статті у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національним агентством з питань запобігання корупції письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що здійснення контролю та перевірки декларацій, у тому числі достовірності відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.
Суд звертає увагу, що у відповідності до пунктів 2, 3 частини 1 статті 48 Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з питань запобігання корупції проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю, зокрема щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль.
В матеріалах справи відсутні докази виявлення НАЗК в ході перевірки декларацій позивача порушень в частині достовірності та повноти відомостей щодо його майна.
Натомість, в матеріалах справи містяться копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири (загальною площею 72,7 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ) від 15.04.2015, в якому вказано, що продаж квартири проводиться за 149900 грн (а.с. 47 - 49, т. 2). Разом з тим, згідно п.5 вказаного договору, ринкова вартість квартири, відповідно до висновку про вартість майна оцінювача СОД ОСОБА_3 , склала 524022 грн.
При цьому відповідач у оспорюваному рішенні зазначає, що позивачем задекларовано вартість квартири 149900 грн., та робить висновок про такі дії мають певні ознаки фіктивності та змови сторін, оскільки фізичні особи між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, мали право розраховуватися готівкою в розмірі не більше 150 тис. гривень. Також відповідач вважає, що зазначені дії сторін і велика різниця реальної вартості покупки дружиною ОСОБА_1 вказаної квартири можуть свідчити не про знижку, а про штучно сформовану ціну, яку могли умисно занизити, у тому числі з огляду на службове становище позивача.
Суд вважає, що відповідач під час прийняття рішень, не повинен перебирати на себе компетенцію інших органів влади в частині встановлення фактів, що згідно з нормами чинного законодавства України не належать до компетенції Шостої кадрової комісії, а віднесені до компетенції інших органів держави, зокрема, наводити висновки щодо достатності підстав вважати встановленими відповідні обставини, у разі відсутності рішення такого компетентного органу, прийнятого у визначеному чинним законодавством України порядку.
На думку суду, оскаржуване рішення кадрової комісії щодо позивача не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки висновки відповідача є оціночними, відповідачем не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, та не враховано достовірність даних, на підстав яких було прийнято рішення кадровою комісією.
За таких обставин, суд вважає, що рішення №21 Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 є протиправним і підлягає скасуванню.
Щодо правомірності прийняття наказу про звільнення суд зазначає наступне.
Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді передбачені ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".
Згідно із п. 9 ч. 1 цієї статті Закону прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Виходячи з аналізу наведеної норми, законодавець виділяє дві окремі підстави для звільнення прокурора із займаної ним посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", а саме у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду та у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Статтею 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації або ліквідації.
Відповідно до статті 81 Цивільного кодексу України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах положення цього Кодексу поширюється, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною третьою статті 81 Цивільного кодексу України порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.
Органи прокуратури України відносяться до юридичних осіб публічного права.
Необхідно зауважити, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то самого лише посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший орган.
Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 21 березня 2018 року у справі № 802/651/16-а, від 24 вересня 2019 року у справі № 817/3397/15.
Судом встановлено, що перейменування без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи "Прокуратури Сумської області" на "Сумську обласну прокуратуру" здійснено на підставі наказу Офісу Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410.
08.09.2020 наказом Офісу Генерального прокурора №414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.
Отже, на підставі вищевикладеного, вбачається лише здійснення перейменування однієї із складових системи прокуратури, зокрема, Прокуратури Сумської області - на Сумську обласну прокуратуру, без процедури ліквідації чи реорганізації.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.
При цьому суд не погоджується з доводами відповідачів про те, що юридичним фактом, який зумовлює звільнення позивача є факт неуспішного проходження атестації, а не ліквідація, реорганізація органів прокуратури, оскільки відповідно до п. 2 п. 19 розділу ІІ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Отже, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором є умовою за якої вказана підстава може бути застосована. Проте, саме ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури є передбаченою законом підставою для звільнення прокурора з посади.
У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами позивача про відсутність ознак ліквідації та реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду, тому посилання у наказі про звільнення на положення пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" без зазначення конкретної підстави для звільнення, породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.
Враховуючи викладене, наказ Генерального прокурора №188к від 24.07.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.
У позові позивач просить суд поновити його на посаді першого заступника прокурора Сумської області з 04.08.2020.
Відповідно до пункту 17 Розділу ІІ Закону №113 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення Шостої кадрової комісії, то вбачається, що позивачем процедуру проходження атестації не завершено.
Згідно з частиною другою статті 21 та частини першої статті 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.
Частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначених у частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, позаяк встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд приймає рішення про поновлення працівника на попередній роботі. А відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Отже, суд звертає увагу, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
За наведеного правового регулювання та враховуючи, що відповідно до змісту оскаржуваного наказу, позивача звільнено з прокуратури Сумської області та з посади першого заступника прокурора Сумської області прокурора, то вимоги позивача щодо поновлення на вказаній посаді підлягають задоволенню.
Крім того, пунктом 2.27 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, прямо вказує, що днем звільнення вважається останній день роботи.
Тому, наказ про припинення трудового договору, повинен вказувати на останній день роботи працівника, який одночасно є і днем звільнення.
Згідно оскаржуваного наказу про звільнення позивача, останнім днем його роботи є 04 серпня 2020 року. Вказане не заперечується сторонами.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Сумської області, прокуратури Сумської області з 05.08.2020. У зв`язку з чим, вимоги позивача про поновлення його з 04.08.2020 задоволенню не підлягають.
Також у позовних вимогах позивач просить зарахувати час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України. Вказані позовні вимоги суд вважає передчасними, оскільки вирішенню питання щодо зарахування вказаного періоду до стажу служби в органах прокуратури повинно передувати поновлення позивача на відповідній посаді. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь які докази відмови відповідачів щодо зарахування позивачу вказаного періоду до стажу служби в органах прокуратури. Відтак зазначені позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.
Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Проти такого обрахунку середньоденної заробітної плати позивач не заперечував.
При обрахунку кількості днів вимушеного прогулу суд виходить з того, що останнім днем роботи позивача є 04.08.2020, а тому період вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 161 робочий день з 05.08.2020 по 25.03.2020 (день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі).
Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь, становить 330644,09 грн. (2053,69 грн. х 161 робочий день з вимушеного прогулу) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
У зв`язку з чим суд не бере до уваги розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наданий позивачем, оскільки його складено не у відповідності до вимог Порядку № 100 та він не враховує період, що передує дню звільнення, а також невірно обраховано кількість днів вимушеного прогулу.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року № 21 про неуспішне проходження атестації першим заступником прокурора Сумської області ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 188к від 24.07.2020 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Сумської області.
Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Сумської області з 05 серпня 2020 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Сумської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 44 154,34 грн. (сорок чотири тисячі сто п`ятдесят чотири гривні 34 коп.).
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.03.2021 року.

Суддя В.О. Павлічек