Справа № 620/389/21
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року Чернігів Справа № 620/389/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення (постанови) від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки та зобов`язання відповідача вилучити інформацію з бази даних про заборону в 'їзду в Україну ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним відповідно до чинного законодавства надано всі необхідні документи та повідомлено про мету поїздки, натомість інспектором прикордонної служби безпідставно зазначено про те, що позивачем двічі надано неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, але які саме неправдиві відомості навіть не зазначено, чим порушено норми діючого законодавства, в тому числі Конституції України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки на час дії карантину з 00 год. 00 хв. 28.08.2020 до 00 год. 00 хв. 28.09.2020 було заборонено в`їзд на територію України іноземцям та особам без громадянства, окрім визначеного переліку виключень. Вказує, що під час проходження прикордонного контролю позивач жодних документів які підтверджують його право на в`їзд на територію України під час встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, не надав. Зазначає, що під час здійснення прикордонного контролю посадовою особою відділу прикордонної служби «Добрянка» в пункті пропуску «Нові Яриловичі» було встановлено факт надання неправдивих відомостей, а саме заперечення позивачем факту перебування 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» з метою потрапити на територію України до міста Умань для святкування РОГ-ГА-ШАНА, що було попередньо встановлено по лінії оперативно-чергової служби, у зв`язку з чим 01.09.2020 було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 з причини того, що громадянин надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України. В подальшому, 01.09.2020 інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону було винесено постанову стосовно позивача про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, яку було затверджено начальником Чернігівського прикордонного загону, на підставі того, що громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 під час здійснення прикордонного контролю двічі надав про себе завідомо неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме: 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» (Житомирський прикордонний загін) та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» (Чернігівський прикордонний загін).

Представником позивача було подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження інформації про подання позивачем про себе завідомо неправдивих відомостей. Звертає увагу, що пояснення, відібрані у особи, яка виносила рішення про відмову в перетині державного кордону, слід оцінювати критично, оскільки дана особа не може бути свідком і надати об`єктивні пояснення, при цьому бути неупередженим.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Начальником відділення інспекторів ПС (тип А) відділу прикордонної служби «Добрянка» лейтенантом Горбань В.В. як уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону було прийнято рішення від 01.09.2020 про відмову у перетині державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з причин того, що позивач надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздку на територію України (а.с. 8).

Відповідачем було надано суду акт відмови від дачі пояснень від 01.09.2020, згідно якого громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився надавати пояснення щодо себе (а.с. 33).

01.09.2020 інспектором прикордонної служби - майстром - начальником групи відділу прикордонної служби «Добрянка» страшим прапорщиком Пилипчак С.В. було винесено постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 (три) роки (а.с. 6).

Мотивами прийняття вказаного рішення було те, що 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» о 22.00 був виявлений громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , який слідував на в`їзд в Україну з Республіки Білорусь в пішому порядку та під час здійснення прикордонного контролю двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Аналогічні підстави для прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну були викладені в довідці про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020 (а.с. 7).

Позивач, вважаючи протиправною вищезазначену заборону в`їзду в Україну, звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною першою статті 13 Закону визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України (частина третя статті 13 Закону).

Так, порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначає Інструкція про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1564/20302 (далі - Інструкція № 946).

Згідно підпункту «а» пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції № 946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі якщо при клопотанні про в`їзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

Пунктом 3.1 розділу ІІІ Інструкції № 946 передбачено, що у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка. У довідці зазначаються: а) відомості про особу за такими обов`язковими реквізитами: «Громадянство», «Прізвище, ім`я особи», «Стать», «Дата народження» (день, місяць та рік), «Вид документа» (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), «Серія, номер документа». Реквізит «Прізвище, ім`я особи» повинен зазначатися літерами верхнього регістру (великими літерами) у називному відмінку: для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь (залежно від виду документа) - латинськими або російськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами; б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду; в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи; г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до пункту 2.3 розділу II цієї Інструкції. До довідки додаються копії сторінок паспортного документа особи, які містять фотокартку або інше зображення обличчя особи та відомості про неї («Громадянство», «Прізвище, ім`я особи», «Стать», «Дата народження» (день, місяць та рік)), копії протоколів, постанов про вчинення особою адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтями 185 10, 202, 203, 203-1, 204-1, 204-2, 204-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за наявності), віз або відміток уповноважених державних органів та результатів їх досліджень, пояснення свідків, витяги з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон (далі - бази даних).

Суд зауважує, що аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що орган прикордонної служби при прийнятті рішення про заборону в`їзду в Україну зобов`язаний його мотивувати.

Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

В свою чергу, суб`єкт владних повноважень, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами.

Як вбачається з довідки від 01.09.2020, складеної під час прийняття рішення про заборону в`їзду, підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугував «п. а)» наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 та частина перша статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, у зазначеній довідці та оскаржуваній постанові про заборону в`їзду в Україну відповідач не вказав, у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, обставини і характер вчинення особою діяння.

Відповідав в наведеній довідці та оскаржуваному рішенні обмежився лише зазначенням, що позивач двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону, разом з тим не вказує, які саме неправдиві відомості про себе були надані позивачем, яку неправдиву мету поїздки на територію України було надано громадянином Ізраїлю ОСОБА_1 .

Відкриваючи провадження у справі, судом було витребувано у відповідача матеріали справи, за результатами розгляду яких винесено оскаржуване рішення, однак відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження подання позивачем недостовірних відомостей щодо себе та мети поїздки ні 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону, ні 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Крім того, додатком № 1 до Інструкції № 946 затверджено бланк постанови про заборону в`їзду в Україну, відповідно до якого, в постанові в обов`язковому порядку зазначається частина та стаття Закону № 3773-VІ, на підставі якої приймається рішення про заборону в`їзду іноземця в Україну. Тобто, відповідно до зазначеного додатку Постанова про заборону в`їзду в Україну має містити таке формулювання: «Керуючись частиною ____ статті ____ (статті 13, 14 або 26) Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»».

Проте, оскаржувана постанова містить посилання лише на статтю 13 Закону №3773-VІ, як на підставу для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Довідка про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020 також містить лише посилання на «п. а)» наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946, що не дає можливості встановити чітку норму, на підставі якої прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну.

При цьому, суд не приймає до уваги надані суду пояснення від 09.02.2021, відібрані у начальника відділення інспекторів ПС (тип А) відділу прикордонної служби «Добрянка» лейтенанта ОСОБА_2 , в яких останній зазначив, що під час здійснення прикордонного контролю було встановлено факт надання позивачем неправдивих відомостей, а саме заперечення факту перебування 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону з метою потрапити на територію України до міста Умань для святкування РОГ-ГА-ШАНА (а.с. 34-35), оскільки вказані обставини не були відображені ні в довідці про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020, ні в оскаржуваному рішенні.

Суд зазначає, що подання особою неправдивих відомостей може бути підтверджено лише документально, а не показаннями особи, яка приймає оскаржуване рішення.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

Щодо посилання позивача на мету перетину кордону позивачем, а саме відвідування своїх дідуся та бабусі, що зареєстровані та проживають в м. Умані, та надання суду копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 та посвідки на постійне проживання на ім`я ОСОБА_4 , то суд вважає за необхідне зазначити, що з вказаних документів не можливо встановити родинні відносини таких осіб з позивачем, ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд звертає увагу, що рішення від 01.09.2020 про відмову у перетині державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було прийнято з причин того, що позивач надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздку на територію України, а не на підставі пункту 10-1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з внесеними змінами затвердженими постановою від 27.08.2020 № 757).

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача вилучити інформацію з бази даних про заборону в 'їзду в Україну ОСОБА_1 , то суд зазначає наступне.

Відповідно пункту 8.2 розділу VIII Інструкції № 946 у випадку скасування заборони в`їзду (зміни її терміну) органами, зазначеними у пункті 8.1 цього розділу, або рішенням суду, яке набрало законної сили: а) орган охорони державного кордону: негайно письмово повідомляє про це Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з обов`язковим зазначенням інформації відповідно до вимог підпункту «а» пункту 3.2 розділу III цієї Інструкції; скасовує в паспортному документі особи відмітку «Заборонено в`їзд в Україну терміном на...» шляхом проставлення на ньому штемпеля «Анульовано», форма якого наведена в додатку 6 до цієї Інструкції; проставляє у паспортному документі нову відмітку «Заборонено в`їзд в Україну терміном на...», засвідчує її підписом та печаткою, із зазначенням нового терміну заборони (у разі зміни терміну заборони в`їзду); б) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вилучає зазначену інформацію (вносить зміни) з баз даних.

Тобто, з огляду на те, що вилученню такої інформації повинно передувати прийняття рішення суду, суд вважає такі вимоги передчасними, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі надано суду копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої (правової) допомоги, копію посвідчення адвоката України (а.с. 15,16).

В поданому позові представником позивача зазначено, що орієнтовний розрахунок понесених витрат на правничу допомогу складає 5653,15 грн.

Разом з тим, суду не надано договору про надання правової допомоги, акта приймання-передачі наданих послуг, платіжного документу або іншого документу за підписом позивача, який би підтверджував понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5653,15 грн. чи будь-якому іншому розмірі.

Зважаючи на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не були підтверджені документально, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5653,15 грн.

Оскільки позивачем було сплачено при поданні позову судовий збір в розмірі 908,00 грн., тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (вул. Квітнева, 3-В, м. Чернігів, 14026, РНОКПП 14321765) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.03.2021.

Суддя Н.М. Баргаміна