Справа № 640/19344/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Київ № 640/19344/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправною й скасування картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

установив:

10.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 05.08.2019 №UA100120/2019/000044/2 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.08.2019 №UA100120/2019/00207.

В обґрунтування адміністративного позову, з урахуванням додатково наданих пояснень та відповіді на відзив відповідача, зазначено, що рішенням про коригування митної вартості товарів від 05.08.2019 №UA100120/2019/000044/2 протиправно збільшено митну вартість автомобіля позивача, заявлену ним у митній декларації від 02.08.2019 №UA100120/2019/206106, на підставі необґрунтованого висновку відповідача про недостатність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої ним митної вартості.

Позивач переконаний, що додані до митної декларації від 02.08.2019 №UA100120/2019/206106 документи в повній мірі підтверджують заявлену вартість автомобіля та не викликають сумніву у правильності її визначення на рівні 13025 Євро згідно основного методу визначенням митної вартості - за ціною договору.

Позивач зауважив, що відповідач:

- не довів існування визначених Митним кодексом України підстав, що підтверджують обґрунтованість сумнів у заявленій позивачем митній вартості товару,

- залишив без пояснень механізм формування та документальне підтвердження достовірності згенерованої ціни транспортного засобу, що була використана відповідачем як для обґрунтування необхідності надання позивачем додаткових документів, так і для визначення митної вартості автомобіля за резервним методом;

- не прийняв до уваги пошкодження транспортного засобу, які описані у оскаржуваному рішенні, як опис товару в графі 26, а саме: затоплення всіх обивок, електронних систем, електронні блоки вийшли з ладу та не придатні для подальшої експлуатації. Автомобіль не має можливості переміщуватись своїм ходом. Автомобіль після акту вандалізму, розукомплектований, не має можливості переміщуватись своїм ходом.

Щодо висновку відповідача про те, що для підтвердження витрат на транспортування не надано документів, що підтверджують вартість транспортування, позивач зазначив, що транспортування автомобіля здійснено тягачем, яким керував позивач особисто.

Доводи відповідача про необхідність включення до митної вартості автомобіля вартості транспортування автомобіля до митниці та вартості страхування є безпідставними, адже вартість транспортування включено до договірної вартості автомобіля.

Страхування також не відбувалось, що пов`язує відсутність відповідних витрат у структурі заявленої позивачем митної вартості автомобіля.

Стосовно висновку відповідача про те, що не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, позивач вказав, що Беззаперечну сплату фактурної вартості транспортного засобу в розмірі 13025 EUR підтверджують виданий продавцем-нерезидентом ідентифіковані кодом транспортного засобу рахунок/договір (Rechnung/Kaufvertrag 9419) та квитанція (Quittung), що подані митному органу (копії додаються). Оплата за автомобіль проводилась за готівку, що пояснює неможливість подання банківських документів.

Щодо доводів відповідача про те, що не забезпечено перекладу купчої та копії квитанції, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, а також про те, що власник транспортного засобу або уповноважена особа, зазначена в техпаспорті країни реєстрації станом на 16.07.2019 не ідентифікуються з продавцем товару, позивач вказав, що ідентифікація ввезеного товару здійснюється за номером кузову, який перекладу не підлягає. Тому посилання митного органу на відсутність перекладу документів, зрозумілих для інспектора митної служби за його посадовими обов`язками, є виключно посиланням на формальні обставини. Номер кузову є ідентифікаційним параметром ввезеного товару, тому додаткова ідентифікація з метою визначення митної вартості є вимога, яка не визначена законодавством і є грубим порушенням ст.19 Конституції України.

Також позивач зауважив, що відповідачем безпідставно не враховано висновок автотоварознавчого дослідження від 18.07.2019 №20255/19-54, наданого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (КНДІСЕ).

Крім того, позивач наголосив не необґрунтованості визначення відповідачем митної вартості автомобіля за резервним методом на підставі інформації про вартість автомобіля ввезеного за митною декларацією від 14.12.2018 №UA204010/2018/227971, адже у порівнянні із автомобілем позивача, автомобіль ввезений за митною декларацією від 14.12.2018 №UA204010/2018/227971 має суттєво кращу комплектацію, новіший, а відповідачем не доведено наявності ушкоджень вказаного автомобіля.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому вказав на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Наголосив, що документи, подані позивачем до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості товару, у повній мірі не підтверджують заявлену позивачем митну вартість автомобіля та містять розбіжності.

Відповідач зазначає, що під час проведення митних формальностей за МД від 02.08.2019 №UA100120/2019/206106 спрацював АСАУР та згенеровано, крім інших, наступні індикатори ризику: 103-1 «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби»; 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»; 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

В ході дослідження МД від 02.08.2019 №UA100120/2019/206106 та доданих до неї документів встановлено наступне:

- для підтвердження витрат на транспортування не надано документів що підтверджують вартість транспортування у відповідності до вимог законодавства України;

- не надано даних щодо страхування товарів;

- не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару:

- не забезпечено перекладу купчої відповідно до статті 254 Митного кодексу України та копії квитанції, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- власник транспортного засобу або уповноважена особа, зазначена у техпаспорті країни реєстрації станом на 16.07.2019 не ідентифікується з продавцем товару, отже митниця не має всіх даних щодо врахування загальної суми платежів, передбачених частиною п`ятою статті 58 Митного кодексу України, в рахунку-фактурі.

У зв`язку із наведеним у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої позивачем митної вартості автомобіля та відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: документи, що підтверджують вартість транспортування у відповідності до вимог законодавства України; страхові документи та документи, які містять відомості про вартість страхування товару; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; переклад купчої відповідно до ст.254 Кодексу та копії квитанції, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту). Також повідомлено, що за власним бажанням декларант може подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

На вимогу митного органу декларантом додатково подано копію митної декларації країни відправлення №19ОЕ51Е6, експертний висновок КНДІСЕ від 18.07.2019 №20255/19-54 та квитанцію про оплату товару (Quittung).

Однак, копія митної декларації країни відправлення №19DE51Е6 не містить даних стосовно фактурної вартості та умов постачання товару та використовується з метою контролю експорту товарів без зовнішній процедури транзиту, отже не містить достатні відомості для перевірки ціни продажу товарів або ціни, що підлягає сплаті за товари.

Експертом у висновку КНДІСЕ №20255/19-54 визначалась ринкова вартість КТЗ на підставі цін на подібні (аналогічні) ТЗ на території ЄС з урахуванням витрат на його відновлення, що здійснюються в Україні, що суперечить загальноприйнятим методам визначення митної вартості товарів відповідно до Угоди про застосування 7-й статті ГАТТ. Крім того експертом не перевірено додаткову складову вартості, на деталі та матеріали, що увійшли до складу товару та наявні у його комплектності. Отже, експертний висновок не може бути підставою для визначення митної вартості КТЗ.

Квитанція про оплату товару (Quittung) не міститься в переліку первинних документів, у тому числі не передбачена вимогами статті 53 Митного кодексу України, а тому не може підтверджувати заявлену митну вартість.

Декларант повідомив, що не має можливості надати додаткові документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Таким чином, декларантом документально не підтверджено складову митної вартості на транспортування товару, можливу складову на його страхування, та відомості щодо ціни яка сплачена або підлягає сплаті за товар.

З огляду на не підтвердження позивачем заявленої ним митної вартості та не можливість застосування інших методів визначення митної вартості, митну вартість автомобіля скориговано за резервним методом з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях з урахуванням цінової інформації зовнішніх джерел (МД 14.12.2018 №UA204010/2018/227971 із розрахунку 25250 Євро).

Також відповідач зауважив, що обов`язок доведення заявленої ціни товару покладено на декларанта, а на митний орган - обов`язок доведення обґрунтованості своїх сумнівів, які у даному випадку є обґрунтованими. Право органів доходів і зборів упевнюватися в достовірності, точності будь-якого документа, поданого до митного оформлення, передбачено також і статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам та торгівлі 1994 року, відповідно до якої, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання. У рішенні про коригування митної вартості наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та застосовано резервний метод.

Позивачем подано відповідь на відзив.

Таким чином, керуючись нормою частини п`ятої статті 262 КАС України, суд здійснював розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

02.08.2019 декларант позивача подав до Київської міської митниці ДФС митну декларацію №UA100120/2019/206106 з метою митного оформлення товару: легковий транспортний засіб бувший у використанні, не придатний до експлуатації внаслідок затоплення водою, марка автомобіля - Mercedes-Benz, модель автомобіля - С 220 d, номер кузова - НОМЕР_1 , рік виготовлення - 2017, робочий об`єм циліндрів двигуна -2143,00 см.куб., потужність - 125 kW, тип двигуна - дизельний, автоматична коробка передач, перша реєстрація - 27.07.2017, колісна формула - 4x2, призначення - для пересування по дорогам загального призначення, виробник: DAIMLER AG, країна виробництва: DE, одержувач товару: ОСОБА_1 .

Митна вартість вказаного автомобіля визначена декларантом та заявлена за ціною договору в сумі 13025 Євро.

Разом із декларацію №UA100120/2019/206106 подано документи на підтвердження заявленої вартості автомобіля:

- рахунок фактура/договір купівлі-продажу від 16.07.2019 №9419;

- акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 17.07.2019 №UA205010/2019/321091;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 10.07.2017 № НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21.06.2019 № НОМЕР_3 ;

- пропуск ЕЕ від 17.07.2019 №UA100120/2019/589687;

- договір про надання послуг митного брокера від 17.07.2019 №17/07-1;

- паспорт громадянина України НОМЕР_4 ;

- фото пошкоджень;

- квитанцію від 16.07.2019 № 0.0..1.

Під час проведення митних формальностей спрацював АСАУР та згенеровано, крім інших, наступні індикатори ризику: 103-1 «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби»; 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»; 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

В ході дослідження МД від 02.08.2019 №UA100120/2019/206106 та доданих до неї документів відповідачем встановлено наступне:

- для підтвердження витрат на транспортування не надано документів що підтверджують вартість транспортування у відповідності до вимог законодавства України;

- не надано даних щодо страхування товарів;

- не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару:

- не забезпечено перекладу купчої відповідно до статті 254 Митного кодексу України та копії квитанції, шо підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- власник транспортного засобу або уповноважена особа, зазначена у техпаспорті країни реєстрації станом на 16.07.2019 не ідентифікується з продавцем товару, отже митниця не має всіх даних щодо врахування загальної суми платежів, передбачених частиною п`ятою статті 58 Митного кодексу України, в рахунку-фактурі.

У зв`язку із наведеним у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої позивачем митної вартості автомобіля та відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: документи, що підтверджують вартість транспортування у відповідності до вимог законодавства України; страхові документи та документи, які містять відомості про вартість страхування товару; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; переклад купчої відповідно до ст.254 Кодексу та копії квитанції, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту). Також повідомлено, що за власним бажанням декларант може подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

На вимогу митного органу декларантом додатково подано копію митної декларації країни відправлення 16.07.2019 MRN 19DЕ51Е6, експертний висновок КНДІСЕ від 18.07.2019 №20255/19-54 та квитанцію про оплату товару (Quittung).

У ході проведення консультації між позивачем та відповідачем щодо визначення митної вартості автомобіля, позивач не подав інших додаткових документів.

05.08.2019 відповідач виніс рішення про коригування митної вартості товарів №UA100120/2019/000044/2 в якому митну вартість автомобіля позивача визначив за резервним методом у сумі 25250 Євро згідно даних митної декларації від 14.12.2018 №UA204010/2018/227971.

В обґрунтування даного рішення зазначено, що декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не подано достатніх документів та відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Декларантом документально не підтверджено складову митної вартості на транспортування товару, можливу складову на його страхування, та відомості щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті за товар.

Також 05.08.2019 відповідач сформував картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100120/2019/00207, у якій повідомив про відмову у митному оформленні автомобіля, проведене коригування митної вартості та можливість подати нову митну декларацію.

Позивач не погоджується із вказаними рішенням про коригування митної вартості товарів від 05.08.2019 №UA100120/2019/000044/2 та карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.08.2019 №UA100120/2019/00207, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті....;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:

1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;

2) витрати на транспортування після ввезення;

3) податки, які справляються в Україні.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Стаття 57 Митного кодексу України регулює методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно зі статтею 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Відповідно до частини першої статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Згідно статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Системний аналіз наведених вище норм Митного кодексу України дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

Визначаючись щодо обґрунтованості доводів Митниці щодо неможливості підтвердження поданими позивачем документами митної вартості автомобіля заявленої у МД від 02.08.2019 №UA100120/2019/206106, суд виходить з наступного.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 25.02.2020 у справі №260/718/19 Верховний Суд зауважив, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Спрацювання системи управління ризиками АСАУР, є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Таким чином, генерація АСАУР вказаного ризику не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не подано до митного органу жодних доказів понесення/відсутності витрат на транспортування та страхування товару. До того ж, власник транспортного засобу або уповноважена особа, зазначена у техпаспорті країни реєстрації станом на 16.07.2019 не ідентифікується з продавцем товару.

Щодо не підтвердження позивачем витрат на страхування товару суд зазначає, що за змістом наведених положень статті 53 Митного кодексу України витрати на транспортування оцінюваних товарів, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, витрати на страхування цих товарів, є складовими митної вартості, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

До того ж, згідно пункту 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування є документами, які підтверджують митну вартість товарів, виключно у разі якщо страхування здійснювалось.

Згідно наданих позивачем документів чітко простежується, що до складових заявленої позивачем митної вартості не включено вартості страхування. Водночас, матеріали справи не свідчать, а відповідачем не доведено, що страхування автомобіля здійснювалось.

Щодо не підтвердження позивачем витрат на транспортування товару суд враховує те, що транспортування автомобіля здійснено тягачем НОМЕР_5 на причепі НОМЕР_6 , яким керував позивач особисто, що також додатково підтверджено позивачем в подальшому, шляхом подання виїзної декларації країни відправлення MRN 19DE51E6 від 16.07.2019, в графі 21 якої міститься відповідна відмітка.

Разом з цим, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що з поданих позивачем документів неможливо чітко встановити хто був власником та продавцем автомобіля, і як наслідок, врахувати дані щодо вартості автомобіля заявлені позивачем відповідно до рахунку фактури/договору купівлі-продажу від 16.07.2019 №9419.

Відтак, вказані обставини свідчать про наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки надані митному органу документи містили розбіжності з приводу особи, яка зазначена продавцем вказаного транспортного засобу, що в свою чергу слугувало належною правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта та надало митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Встановлено, що заявлена позивачем митна вартість автомобіля на рівні 13025 Євро простежується у рахунку фактури/договору купівлі-продажу від 16.07.2019 №9419 та квитанції про оплату товару (Quittung), а також підтверджується експертним висновком КНДІСЕ від 18.07.2019 №20255/19-54.

Щодо можливості врахування рахунку фактури/договору купівлі-продажу від 16.07.2019 №9419 суд погоджується із доводами позивача про те, що ідентифікація автомобіля здійснюється за номером кузову, тому вказані розбіжності у зазначенні власника автомобіля у даному випадку не є визначальними, адже з усіх наданих документів чітко простежується, що позивач придбав автомобіль з номером кузова НОМЕР_1 . При цьому, суд зазначає, що у контексті даної справи, необхідно дослідити саме дійсну митну вартість автомобіля з номером кузова НОМЕР_1 , а не встановити хто був фактичним продавцем вказаного автомобіля.

До того ж, відповідач не оспорює легітимність угоди між позивачем та нерезидентом «ШТЕФАН ВЕЗЕ», який зазначений у рахунку фактурі/договору купівлі-продажу від 16.07.2019 №9419 та квитанції про оплату товару (Quittung) як продавець автомобіля.

Суд враховує доводи відповідача про те, що квитанція про оплату товару (Quittung) не може вважатись банківським документом. При цьому, суд зауважує, що оплата за автомобіль проведена готівкою, а квитанція про оплату товару (Quittung) підтверджує передачу позивачем продавцю товару готівки у сумі 13025 Євро в рахунок здійснення оплати за автомобіль.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №803/1112/17 з приводу посилання відповідача на ненадання (декларантом) банківських платіжних документів, зазначив, що запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. У даному випадку колегія суддів вважає, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів, які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Доводи відповідача про те, що надані декларантом позивача документи всупереч вимогам статті 254 МК України не були перекладені українською мовою також не заслуговують на увагу суду, оскільки, незважаючи на те, що окремі з поданих для митного оформлення автомобіля документів складені на іноземній мові, з них можна встановити технічні та вартісні характеристики автомобіля.

Заперечуючи можливість врахування експертного висновку КНДІСЕ від 18.07.2019 №20255/19-54 відповідач вказав, що експертом у висновку КНДІСЕ №20255/19-54 визначалась ринкова вартість КТЗ на підставі цін на подібні (аналогічні) ТЗ на території ЄС з урахуванням витрат на його відновлення, що здійснюються в Україні, що суперечить загальноприйнятим методам визначення митної вартості товарів відповідно до Угоди про застосування 7-й статті ГАТТ. Крім того, експертом не перевірено додаткову складову вартості, на деталі та матеріали, що увійшли до складу товару та наявні у його комплектності.

Суд вважає вказані заперечення безпідставними, адже експертом проводилась оцінка саме автомобіля позивача з урахуванням наявних пошкоджень, а тому не зрозуміло на підставі яких інших документів можна було здійснювати таке дослідження з дотриманням вимог щодо об`єктивності дослідження, враховуючи, що автомобіль ввезений з території ЄС, а на території України може бути відновлений.

Крім того, згідно наданого позивачу роз`яснення КНДІСЕ відносно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 18.07.2019 №20255/18-54, вказаний висновок виконаний методично вірно, є обґрунтованим та сумнівів не викликає, та не суперечать загальноприйнятим методам визначення митної вартості пошкодження внаслідок ДТП автомобілів, з урахуванням:

- ремонтна калькуляція розраховувалась відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Мінюсту, Фонду Держмайна від 24.11.2003 № 142/5/2094, програмного комплексу АUDАТЕХ, де наведений детальний перелік основних складових частин які потрібно доукомплектувати та виконати комплекс робіт для відновлення об`єкта дослідження. При складанні калькуляції відновлювального ремонту прийнято рекомендовану вартість однієї нормо-години для КТЗ, які ввозяться на митну територію України з країн ЄС;

- при визначенні вартості відновлювального ремонту та складанні калькуляції, до уваги не бралось ПДВ, що діє на території України та ЄС, тобто вартість запчастин нетто. Також вартість запасних частин прямо-пропорційно відповідає вартості запасних частин в Євро.

Також суд враховує, що експертом при розрахунку вартості автомобіля позивача враховано, що середня вартість аналогічного транспортного засобу складає 26689,33 Євро, однак зменшено вказану вартість на ціну ремонту автомобіля позивача з урахуванням наявних пошкоджень. При цьому, відповідач у рішенні від 05.08.2019 №UA100120/2019/000044/2 скоригував митну вартість автомобіля до 25250 Євро без урахування наявності дефектів автомобіля позивача.

Судом встановлено, що митним органом митна вартість товарів визначалась шляхом послідовного використання методів та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, оскільки на думку митного органу неможливо застосувати інших методів.

Так, у рішенні від 05.08.2019 №UA100120/2019/000044/2 зазначено, що у зв`язку із відсутністю вихідних вартісних даних неможливо застосувати інші методи визначення митної вартості, ані ж резервний.

Митну вартість автомобіля позивача відповідач визначив за резервним методом у сумі 25250 Євро згідно даних митної декларації від 14.12.2018 №UA204010/2018/227971, які наявні у автоматизованих системах Митниці.

У постанові від 25.02.2020 у справі №260/718/19 Верховний Суд виходив з того, що спрацювання системи управління ризиками АСАУР, є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Верховний Суд у цій справі зауважив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Отже, відомості з інформаційних систем фіскальних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару.

Таким чином, відомості щодо митної вартості транспортного засобу вказані у митній декларації від 14.12.2018 №UA204010/2018/227971 є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів. Для її визначення є обов`язковим залучення відповідного спеціалізованого підрозділу або експерта.

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Разом з цим, матеріали даної справи свідчать про те, що відповідач визначив митну вартість автомобіля без жодних додаткових перевірок та залучення відповідного спеціалізованого підрозділу. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості автомобіля позивача порівняння його характеристик та характеристик автомобіля, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Водночас, судом встановлено, що автомобіль позивача та автомобіль ввезений за МД від 14.12.2018 №UA204010/2018/227971 та ціна якого взята відповідачем за основу для коригування митної вартості за резервним методом, мають суттєві відмінності, що об`єктивно вказує на їх різну митну вартість, зокрема автомобіль позивача:

- виготовлений на 1 рік і 1 місяць раніше;

- має значно менше оснащення;

- на момент митної очистки був на 8 місяців старіший;

- мав суттєві дефекти, що не заперечується відповідачем, у той час як відсутні відомості про наявність дефектів автомобіля ввезеного за МД від 14.12.2018 №UA204010/2018/227971.

Таким чином, визначена відповідачем митна вартість автомобіля позивача є суттєво завищеною.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII цієї угоди під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах даної справи документи та встановлені судом обставини свідчать на користь висновку, що дійсною митною вартість автомобіля позивача на може вважатись 25250 Євро. Відповідно суд вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 05.08.2019 №UA100120/2019/000044/2 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.08.2019 №UA100120/2019/00207.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не доведено обґрунтованості оскаржуваних рішень, а надані позивачем докази та встановлені судом обставини свідчать про протилежне, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно матеріалів позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 1536,8 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-246, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 05.08.2019 №UA100120/2019/000044/2.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.08.2019 №UA100120/2019/00207.

Стягнути з Київської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,8 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ).

Відповідач - Київська митниця Держмитслужби (місцезнаходження юридичної особи: 03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43337359).

Суддя О.М. Чудак