Справа № 460/2017/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

26 березня 2021 року м. Рівне №460/2017/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., після одержання позовної заяви

ОСОБА_1
до Керівника прокуратури м.Рівне Максимчука А.А
про зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду зі скаргою (в порядку ч.2 ст.8, ст.55 Конституції України), відповідач керівник прокуратури м.Рівне Максимчука А.А, у якій просить:

зобов`язати керівника прокуратури м. Рівне Максимчука В. вказати де в обвинувальному акті від 06.11.2013 ЄРДР 0000162, що втратив юридичну силу (на якій сторінці, в якому абзаці) задокументовано предмети злочину акти робіт від 30.01.2021, 31.01.2021 та накладні за 2011 та 2012 рік;

зобов`язати керівника прокуратури м. Рівне Максимчука В. надати інформацію, де зареєстровано злочин ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 28 (ч.2 ст. 205) КК куди звернутись щоб отримати витяг з ЄРДР з документуванням даних злочинів;

зобов`язати керівника прокуратури м. Рівне Максимчука В. надати інформацію де ділась матеріальна шкода 230 млн. грн. з кримінального провадження ЄРДР 0000162.

Пунктом 4 частини першої статті 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (ч.2 ст.171 КАС України).

Так, перевіряючи на виконання положень ч.1 ст.171 КАС України дану скаргу, суд встановив та врахував таке.

Зі змісту скарги вбачається, що підставами для звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду стала його незгода з правомірністю поведінки прокурорів в кримінальному провадженні. Зокрема, ОСОБА_1 вказав, що в системі діловодства прокуратури, передбачено заведення наглядових проваджень при кримінальному проваджені, що дає змогу керівництву контролювати дотримання законності прокурорами та мати доступ до матеріалів справ. Стверджує, що звернувся до керівництва прокуратури в порядку Закону України «Про звернення громадян». Серед піднятих питань просив допомогу вказати обвинуваченому ОСОБА_1 на якій сторінці, абзаці обвинувального акта від 6.11.13р. ЄРДР 0000162 (обвинувальний акт від 6.11.13р. є недіючим з 24.01.20р.) є інформація про предмети злочину акти робіт від 30.01.12, від 31.01.12р. та накладні 2011 та 2012р. та просив надати копії вказаних документів, роз`яснити де ділась шкода , де зареєстровано злочини, які виставлялись в минулому. Проте, виконати роз`яснення, щодо обвинувального акту від 6.11.2013, який був змінений прокурором та провести будь-які дії з даним документом, суд відмовляється на основі ст. 337 КПК з 13.03.2020р. (позиція документ недіючий). Керівництво прокуратури відмовляється надати відповідь на дані питання.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в цій справі, суд враховує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Так, позивач оскаржує протиправну, на його думку, поведінку прокурора під час судового розгляду кримінальних проваджень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про прокуратуру", рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Склад учасників кримінального провадження окреслений главою 3 КПК України, відповідно до якої стороною обвинувачення є, зокрема, прокурор. Відповідно до ч.1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Конституційний Суд України в Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Отже, правовідносини, що мають місце під час судового розгляду кримінальних проваджень, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в кримінальному провадженні має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності прокурором, який є учасником кримінального провадження, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Згідно із частиною другою статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Оскільки звернення позивача до суду обумовлено нездійсненням відповідачем передбачених КПК України процесуальних дій або вчинення дій, які на думку позивача є неправомірними, у межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, прокурор в кримінальному провадженні не здійснює управлінських повноважень стосовно інших учасників кримінального провадження, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками (п.36 рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п.30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п.24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006, заяви №29458/06 і №29465/04).

Таким чином, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" (належним судом) у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 170, 241, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що дана справа підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складений 26.03.21

Суддя У.М. Нор