Справа № 420/1244/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1244/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом приватного підприємства «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 28 січня 2021 року надійшла позовна заява приватного підприємства «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ» до Одеської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500020/2020/000159/2 від 19.11.2020 року.

Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву приватного підприємства «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ», відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивачем було доставлено на митну територію України товар, придбаний у компанії «Фіалан (Шанхай) Імпорт енд Експорт Ко. Лтд», про що була подана митна декларація форми МД-2 №UA500020/2020/235234, однак відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товару №UA500020/2020/000159/2 від 19.11.2020 року. Вказує, що відповідачем не наведено конкретних та чітких доводів щодо того, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, а вибраний позивачем метод визначення митної вартості є неправильним. Вказує, що є безпідставними: посилання митного органу на порядок визначення рівня митної вартості за допомогою спеціальних автоматизованих інформаційних систем, а саме баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби, оскільки відомості, що містяться в таких системах самі собою не можуть свідчити про неправильне визначення митної вартості товару декларантом; твердження відповідача про наявність «розбіжностей», виявлених в процесі декларування товару, що згідно зовнішньоекономічного контракту визначено поставку на умовах FOB, а згідно доданого інвойсу поставка товару здійснена на умовах FCR Одеса, оскільки відповідно до положень додаткової угоди до контракту сторони домовились про здійснення поставки Товару саме на умовах FCR. Зазначає, що термін FCR передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару. Таким чином, якщо товар фактично не страхувався, про що декларантом було повідомлено відповідача, то відсутність доказів страхування не може бути підставою для відмови у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю.

22 лютого 2021 року до суду від відповідача за вх.№8547/21 надійшов відзив на позов (а.с.46-55), в якому відповідач зазначає, що з позовними вимогами позивача не погоджується та вважає їх необґрунтованими. Посилаючись на зміст рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2020/000159/2 від 19.11.2020 року вказує, що подані декларантом основні та додаткові документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

02 березня 2021 року до суду від позивача за вх. №ЕП/5542/21 надійшла відповідь на відзив (а.с.115), в якій позивач зазначає, що відповідач не спростував твердження та аргументи позивача щодо суті позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 24 грудня 2019 року між компанією «Fialan (Shanghai) Import&Export Co. LTD» (продавець) та приватним підприємством «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ» (покупець) укладено контракт №2412/FLN (а.с.11-13, 40-42).

За умовами контракту продавець передає у власність, а покупець приймає на умовах поставки FOB Шанхай, Китай та FOB Нінгбо, Китай машини та обладнання для текстильного, швейного, трикотажного виробництва, комплектуючих і запасних частин до нього (п.1.1). Ціни по позиціях вказані у відповідному конкретній поставці інвойсі (п.2.1). Ціни вказані в інвойсі відповідно умовам поставки включають в себе вартість пакування, маркування та оформлення на експорт (п.2.2). Загальну суму контракту складає сумарна вартість всіх інвойсів по контракту (п.2.3). Товар повинен бути поставлений на умовах, які вказані в інвойсі. Дата відвантаження залежить від розміру замовлення, обговорюється та фіксується у проформі інвойсі на кожне окреме замовлення (п.3.1). Валютою платежу є валюта вказана у інвойсі до контракту (п.4.1). В разі відсутності додаткових умов у інвойсі, сума повинна бути перерахована на рахунок продавця наступним чином: 100% передоплати на рахунок продавця після отримання проформи інвойсу (п.4.2).

Відповідно до додаткової угоди від 25.09.2020 року до вищевказаного контракту (а.с.14, 43-44, 84-85), сторони домовились, що продавець передає у власність, а покупець приймає товари на умовах поставки CFR Одеса, Україна по цінам, вказаним нижче: Spundbond nonwoven fabric Blue 30 gsm*175 mm, 5000 kg, $9750; Spundbond nonwoven fabric White 25 gsm*195 mm, 3000 kg, $5850; Spundbond nonwoven fabric Black 25 gsm*175 mm, 1000 kg, $1950; Spundbond nonwoven fabric Black 30 gsm*195 mm, 1000 kg, $1950».

З метою митного оформлення товару ПП «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ» для підтвердження його митної вартості до Одеської митниці Держмитслужби 17 листопада 2020 року була подана електронна митна декларація №UA500020/2020/235234 (а.с.58-60).

У вказаній митній декларації було визначено митну вартість товару, що імпортується, за основним методом - за ціною зовнішньоекономічного контракту №2412/FLN від 24 грудня 2019 року.

Для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією № UA500020/2020/235234 від 17 листопада 2020 року декларант надав наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) №FS20200925-1 від 25.09.2020 року (а.с.18, 45);

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № FS20200925-1 від 25.09.2020 року (а.с.10, 39, 72);

- Мастер коносамент (Master bill of lading) №MEDUN9900105 від 09.10.2020 року (а.с.73)

- коносамент (Bill of lading) №LSSZEC200916642B від 07.10.2020 року (а.с.74);

- навантажувальний документ (Bordereau) №1168 від 16.11.2020 року;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №20С4403В5782/14583 від 16.11.2020 року (а.с.75);

- платіжний документ, що підтверджує вартість товару №167 від 13.11.2020 року (а.с.19, 76);

- контракт №2412/FLN від 24 грудня 2019 року;

- договір про надання послуг митного брокера №07/04-20 від 07.04.2020 року;

- результати зважування №РК-29166632 від 17.11.2020 року (а.с.77);

- копія митної декларації країни відправлення №49325798 від 09.10.2020 року (а.с.16-17, 38,78-79).

При цьому, додатково позивачем листом від 18.11.2020 року (а.с.87-89) було надіслано відповідачу зокрема:

- висновок про вартісні характеристики товару №20-60/11-2020 від 17.11.2020 року (а.с.20, 104-107);

- переклад копії митної декларації країни-відправлення №49325798 від 09.10.2020 року;

- додаткову угоду від 29.09.2020 року до контракту №2412/FLN від 24.12.2019 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Судом встановлено, що під час здійснення Одеською митницею Держмитслужби контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з вищевказаними митними деклараціями було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності.

Одеською митницею Держмитслужби було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2020/00582 (а.с.82-83).

Також відповідачем 19.11.2020 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2020/000159/2 (а.с.7, 80-81), у зв`язку з чим митна вартість оцінюваних товарів була визначена за резервним методом:

Так, у вказаному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що подані документи містять розбіжності, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) у наданій до митного оформлення копії митної декларації країни відправлення від 09.10.2020 № 49325798 наявна інформація щодо коду товару на рівні восьми знаків, яка не відповідає задекларованому коду оцінюваного товару №1 згідно УКТЗЕД, що унеможливлює ідентифікацію експортної операції з конкретною поставкою, також відсутні відмітки митниці країни відправлення;

2) в розділі: «Предмет контракту» зовнішньоекономічного договору (контракту) від 24.12.2019 № 2412/FLN зазначено, що продавець передає у власність, а покупець приймає товар на умовах FOB Шанхай Китай та FOB Нігбо Китай, разом з тим, відповідно до наданого інвойсу поставка товару здійснюється на умовах CFR Одеса. Необхідно врахувати те, що відповідно до ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на страхування цих товарів. У наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення/не здійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів. Також, в розділі: «Предмет контракту» міститься опис товару: «машини та обладнання для текстильного, швейного, трикотажного, виробництва комплектуючи та запасні частини до нього», разом з цим відсутній опис оцінюваного товару (матеріали неткані), що викликає сумніви у достовірності вказаних документів та може свідчити про наявні ознаки підробки;

3) відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, разом з цим, згідно п.2.2. зовнішньоекономічного договору (контракту) зазначено, що ціни включають вартість пакування, маркування. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Декларанту запропоновано відповідно до частини 3 статті 53 МКУ митним протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи: 1) договір з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) згідно ст. 254 МКУ, для перевірки та підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації, переклад українською мовою копії митної декларації країни відправлення від 09.10.2020 № 49325798.

Не погоджуючись з вищевказаним рішеннями про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних рішень Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів та карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається митні органи.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 64 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58-63 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано резервний метод визначення митної вартості.

Оцінивши усі докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що декларантом були надані усі необхідні документи, які давали митному органу змогу визначити митну вартість товару.

Щодо посилання відповідача у оскаржуваному рішенні на розбіжність умов поставки товару у контракті та у інвойсі, суд зазначає, що незважаючи на зазначені у пункті 1.1 контракту №2412/FLN від 24.12.2019 року умови поставки FOB Шанхай, Китай та FOB Нінгбо, Китай, пункт 3.1 контракту, який визначає конкретні умови поставки товару вказує, що товар повинен бути поставлений на умовах, які вказані в інвойсі.

Тобто, остаточні умови поставки товару сторонами контракту визначаються в інвойсі.

З наданої до суду позивачем та відповідачем копії інвойсу № FS20200925 від 25.09.2020 року вбачається, що у зазначеній у ньому партії товару умовами поставки є CFR-Odessa, що не суперечить умовам контракту №2412/FLN від 24.12.2019 року.

Окрім цього суд зазначає, що позивачем до митного органу надавалась додаткова угода від 25.09.2020 року до контракту №2412/FLN від 24.12.2019 року, в якій сторони домовились, що продавець передає у власність, а покупець приймає товари на умовах поставки CFR Одеса, Україна, однак в оскаржуваному рішенні відповідачем це не враховано та оцінку такій додатковій угоді не надано.

Суд вважає необґрунтованими посилання контролюючого органу на відсутність інформації щодо здійснення/нездійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, виходячи з наступного.

CFR англ. Cost and Freight (... named port of destination), вартість і фрахт (... назва порту призначення) - стандартизовані умови постачання за Інкотермс, за якими продавець зобов`язаний своїм коштом доставити товар у порт відвантаження, завантажити його на судно й сплатити фрахт для доставки товару в зазначений порт призначення.

У разі міжнародних перевезень за умовами CFR на продавця покладається також обов`язок митного оформлення товару для експорту. Вважається, що продавець виконав постачання, коли товар перетнув борт судна в порту відвантаження.

Тобто за умовами даного виду поставки обов`язок по сплаті фрахту покладається на Продавця і не є межею компетенції Покупця.

Суд зазначає, що умови поставки за умовами CFR не зобов`язують продавця або покупця здійснити страхування товару, у зв`язку з чим підстав стверджувати, що витрати щодо страхування є складовою митної вартості товару, який поставляється на умовах цього базису поставки, немає.

Аналогічні правові висновки викладно у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №№ 825/735/17, 825/2255/16, 825/1016/17, 1.380.2019.001657 та 420/2850/19.

Також, за правилами пункту 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України декларант повинен надати страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, лише якщо таке страхування здійснювалося.

Відповідач не надав до суду доказів, які підтверджували страхування позивачем придбаного товару.

Щодо посилань відповідача у оскаржуваному рішенні на те, що у наданій до митного оформлення копії митної декларації країни відправлення від 09.10.2020 року № 49325798 наявна інформація щодо коду товару на рівні восьми знаків, яка не відповідає задекларованому коду оцінюваного товару №1 згідно УКТЗЕД, що унеможливлює ідентифікацію експортної операції з конкретною поставкою, також відсутні відмітки митниці країни відправлення, суд зазначає, що заповнення такої митної декларації знаходиться поза межами компетенції позивача, та відповідно наявність у ній розбіжностей чи відсутність певних відомостей не може бути безумовною підставою для коригування митної вартості товару.

Крім цього, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни.

Відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтування невідповідності наданої позивачем копії митної декларації країни відправлення від 09.10.2020 року № 49325798 вимогам законодавства країни-відправника.

Щодо посилання відповідача на те, що в розділі «Предмет контракту» міститься опис товару «машини та обладнання для текстильного, швейного, трикотажного, виробництва комплектуючи та запасні частини до нього», разом з цим відсутній опис оцінюваного товару (матеріали неткані), що викликає сумніви у достовірності вказаних документів та може свідчити про наявні ознаки підробки, суд зазначає, що така підстава є необґрунтованою, оскільки надані до митного оформлення та до суду документи містять усю необхідну інформацію для ідентифікації товару.

Сумніви митного органу у достовірності документів та припущення щодо їх підробки не можуть бути підставою для коригування митної вартості товару, якщо вони документально жодним чином не підтверджені.

Суд зазначає, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові віл 16.02.2021 року по справі №324/580/17.

Відтак, наявність у оскаржуваному рішенні припущень митного органу свідчить про його невмотивованість.

Також, відповідно до додаткової угоди від 25.09.2020 року до контракту №2412/FLN від 24.12.2019 року, сторони домовились, що продавець передає у власність, а покупець приймає товари на умовах поставки CFR Одеса, Україна по цінам, вказаним нижче: Spundbond nonwoven fabric Blue 30 gsm*175 mm, 5000 kg, $9750; Spundbond nonwoven fabric White 25 gsm*195 mm, 3000 kg, $5850; Spundbond nonwoven fabric Black 25 gsm*175 mm, 1000 kg, $1950; Spundbond nonwoven fabric Black 30 gsm*195 mm, 1000 kg, $1950.

Тобто, позивач та його контрагент саме у додатковій угоді до контракту №2412/FLN від 24.12.2019 року визначили, який саме товар буде постачатись, його кількість та ціну.

Однак в оскаржуваному рішенні відповідачем це не враховано та оцінку такій додатковій угоді не надано.

Щодо посилань відповідача на те, щоу наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо такої складової митної вартості товару, як вартості упаковки або вартості пакувальних робіт чи матеріалів, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, суд зазначає наступне.

У пункті п.2.2. контракту №2412/FLN від 24.12.2019 року зазначено, що ціни включають вартість пакування, маркування і оформлення на експорт.

Пунктом 6 контракту №2412/FLN від 24.12.2019 року визначено, що товар повинен відвантажуватися в упаковці, яка придатна для експорту, відповідній характеристикам товару, що постачається.

Відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД « 37. Процедура» митної декларації має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митної декларації поданої декларантом зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

При цьому, жодних спеціальних умов щодо пакування товару, інвойсами, наданими «Fialan (Shanghai) Import&Export Co. LTD» не передбачалось.

З поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару), а відтак витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

При цьому, відповідачем не доведено понесення позивачем додаткових витрат на упаковку товару, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

На думку суду, вимога митного органу про надання додаткових документів на підтвердження такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, за умови включення вартості пакування до ціни товару, є безпідставною та нічим не обґрунтованою.

Також суд зазначає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару (за ціною договору) та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. Крім того, відомості з інформаційних баз даних органів Держмитслужби, на які посилається відповідач, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, а тому такі дані не можуть мати пріоритетного значення по відношенню до наданих декларантом первинних документів про товар.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, наведеному у постанові від 15.05.2018 року по справі №820/3881/17.

Судом встановлено, що у оскаржуваному рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, та їх вартості за одиницю товару митний орган не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, характеристик таких товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу всупереч положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Також, копії зазначених у оскаржуваних рішеннях декларацій, на підставі яких здійснювалось визначення митної вартості товару суду не надано.

Таким чином суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Будь-яких інших доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведених позивачем розрахунків митної вартості товару за ціною договору, митним органом під час судового розгляду не надано. Крім того, відповідач не надав доказів неможливості застосування кожного з попередніх методів при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення, прийняте Одеською митницею Держмитслужби, є необґрунтованим, а відтак позовні вимоги приватного підприємства «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено 2906,74 грн. судового збору (а.с.5).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь приватного підприємства «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ» судового збору у розмірі 2906,74 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов приватного підприємства «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500020/2020/000159/2 від 19.11.2020 року.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь приватного підприємства «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ» судовий збір у розмірі 2906,74 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - приватне підприємство «КОМПАНІЯ «СОФТОРГ» (вул.Дальницька, 50/21, м.Одеса, 65005, ).

Відповідач - Одеська митниця Держмитслужби (вул.Гайдара, буд.21, корп.А, м.Одеса, 65078, ).

Суддя О.А. Вовченко