Справа № 639/7868/20
Суддя: Єрмоленко В. Б.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021

м.Харків

Справа № 639/7868/20

провадження 2-а/639/11/21

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Міжиріцької А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області в особі інспектора роти 1 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Дублевського Юрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доУправління патрульної поліції в Харківській області в особі інспектора роти 1 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Дублевського Ю.С., Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАМ № 3472512 від 24.11.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП, просить закрити провадження у справі, а також стягнути з відповідача понесені витрати по оплаті судового збору та надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 посилається на те, що 24.11.2020, керуючи автомобілем AUDI А8 державний номер НОМЕР_1 , він рухався по Майдану Свободи у м.Харкові та був вимушений здійснити аварійну зупинку біля узбіччя проїзної частини внаслідок поломки автомобіля, яка виникла в ході руху. Через деякий час підійшов інспектор Дублевський Ю.С. та безпідставно, на думку позивача, звинуватив його в порушенні правил дорожнього руху внаслідок зупинки в забороненому місці та невиконанні вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Незважаючи на доводи про вимушену зупинку, складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає, що на місці намагався усунути несправності автомобіля, після чого викликав евакуатор з автоцентру «Южний», оскільки не міг самотужки пересунути автомобіль на місце, де дозволена парковка. Позивач також вказує, що розглядаючи справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор не дав можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КупАП у повному обсязі, правовою допомогою, не розглянув клопотання позивача, проігнорував процедуру розгляду справи .

Відповідачі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про отримання ухвали суду, копії позовної заяви з доданими до неї документами , про причину неявки суд не сповістив, правом на подання відзиву не скористався, на вимогу суду відеозапис з боді-камери не надали.

Суд, вислухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Постановою інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській обл. сержанта поліції Дублевського Ю.С. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3472512 від 24.11.2020 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , керуючи автомобілем AUDI А8 державний номер НОМЕР_1 , 24.11.2020, об 11:53:16, на Майдані Свободи, 4, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснивши зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4 «в» ПДР-порушення вимог заборонних знаків.

Як встановлено ч. 1 ст. 122 КУпАП ( в редакції на 24.11.2020), перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що

поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

За вимогами п. 1.1.Правил дорожнього руху України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух»встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

В п. 1.3 Правил дорожнього рухуУкраїни зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9.Правил дорожнього рухуУкраїни особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За положеннями п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з п. 8.4 «в» ПДР дорожні знаки поділяються на групи, серед яких заборонні, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Вимогами розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР встановлено, що знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Зона дії знаку від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаку поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Відповідно до пунктів 15.1-15.3 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Крім того, відповідно до п. 15.14 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил.

Так, п.п. 1 п. 9.9 ПДР передбачено, що у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Пунктом 9.10 ПДР встановлено, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди; б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Відповідно до п. 9.11 ПДР якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: а) ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 ("в", "г", "ґ") цих Правил; б) з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті "б" пункту 9.10 цих Правил.

В ч. 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не надано фіксації знаходження автомобіля позивача у зоні дії дорожнього знаку«3.34 «Зупинку заборонено»,що унеможливлює встановити чи не був знак повністю або частково через будь-які перешкоди закритий від учасників дорожнього руху, був видимим на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеним не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

За твердженням позивача, його автомобіль здійснив аварійну зупинку та він не мав можливості пересунути транспортний засіб до іншого місця та викликав евакуатор з автоцентру «Южний. На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 надав акт виконаних робіт № 00125 від 24.11.2020, з якого випливає, що за його заявкою, з площі Свободи, 4 в м.Харкові проведена евакуація несправного автомобіля та доставка на евакуаторі до СТО «Южний» по вул. Євгена Котляра, 15-А в м.Харкові, де здійснена діагностика автомобіля та замінено ремінь газорозподільного механізму.

Доказів на спростування тверджень позивача щодо здійснення його автомобілем аварійної зупинки відповідачем не надано.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Суд звертає увагу на загальні засади недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч. 2ст. 62 Конституції України).

За наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Така правова оцінка щодо належності доказів у справі висловленау постановах Верховного Суду від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а та від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а.

За положеннями ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Матеріали справи свідчать, що позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу в межах розгляду справи в суді першої інстанції згідно із договором про надання правової допомоги № ЮП-02/12-2020 від 02.12.2020 та копією акту приймання - передачі робіт ( послуг) від 03.12.2020 Надання правової допомоги у розмірі 2000 грн. складається з підготовки позовної заяви про скасування постанови.Ціна послуг формується з розрахунку 2000 грн./год., що зазначено в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати професійної правової допомоги надано квитанцію № 31 від 11.12.2020 про внесення 2000 грн. на рахунок Адвокатського об`єднання «Юр Прайд» за договором ЮП-02/12-2020 від 02.12.2020.

Таким чином, враховуючи, що позивачем надано необхідні докази на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні достатні правові підстави стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 257, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області в особі інспектора роти 1 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Дублевського Юрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції-

задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3472512 від 24.11.2020, прийняту інспектором роти № 1 батальйону № 2 УПП в Харківській області сержантом поліції Дублевським Юрієм Сергійовичем пропритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката-2000 грн., а всього 2420,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Старобільським РВ УДМСУ України в Луганській області 23.09.2015, прож. АДРЕСА_1 );

Відповідач- Управління патрульної поліції в Харківській області ( , м.Харків, вул. Шевченка, 315А).

Департамент патрульної поліції ( , м.Київ, вул. Федора Ернста, 3).

Повне судове рішення складено 29.03.2021.

СУДДЯ -