Справа № 561/6/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 561/6/21 пров. № А/857/5207/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2021 року у справі за його позовом до інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Рябцуна Володимира Володимировича та Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

суддя у І інстанції Зейкан Н.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення смт. Зарічне,

дата складення повного тексту рішення 11 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

11 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Рябцуна В.В. (далі Інспектор) серії ДП18 № 847936 від 30 грудня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2021 року у справі № 561/6/21 у задоволені вказаного позову ОСОБА_1 було відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просив таке скасувати та прийняте нове, яким задовольнити позов повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права. На думку скаржника, відеозапис з бодікамери Інспектора є неналежним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки не містить доказів керування транспортним засобом саме позивачем. Окрім того, звертає увагу, що відзив на його позовну заяву подано відповідачем з порушенням строку, встановленого судом, та йому не надсилався. При цьому вважає, що такий підписано неналежним представником відповідача.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції, 30 грудня 2020 року Інспектором винесено постанову серії ДП18 № 847936 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн за те, що той 30 грудня 2020 року близько 01 години на автодорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин керував транспортним засобом із напівпричепом HUMBAUR, державний номерний знак НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, однак своєчасно його не пройшов, чим порушив пункт 31.3 «б» Правил дорожнього руху України (далі ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 121 КУпАП. При цьому у постанові зазначено, що відеофіксація події проводилась на реєстратор Інспектора серії АМ-00017.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до пункту 31.3 «б» ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Частиною 3 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Відповідно до частини 6 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю. Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них щороку.

Як видно з відомостей про реєстрацію транспортного засобу, напівпричіп марки HUMBAUR д.н.з. НОМЕР_1 , з типом транспортного засобу є спеціалізованим напівпричепом. Категорія транспортного засобу О4-причепи, напівпричепи маса (МАХ) більше 10 тонн. Тип кузова н/пр.-лісовоз-Е.

Частиною 8 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що на кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Як слідує з протоколу обов`язкового технічного контролю напівпричепа марки HUMBAUR д.н.з. НОМЕР_1 , технічний огляд транспортного засобу проведено 20 лютого 2019 року, наступний огляд мав бути проведений 18 лютого 2020 року, а фактично проведений 25 січня 2021 року.

Таким чином судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 18 лютого 2020 року по 30 грудня 2020 року (на дату винесення постанови), технічний огляд транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 напівпричепа марки HUMBAUR д.н.з. НОМЕР_1 , був відсутній і проведений лише 25 січня 2021 року, тобто, після притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Одночасно суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до відеозапису з нагрудного відеореєстратора Інспектора, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 у ході розгляду його справи про адміністративне правопорушення на місці факт вчинення ним правопорушення не заперечував.

При цьому апеляційний суд зазначає, що згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відтак, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення позову ОСОБА_1 .

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 202 року у справі № 561/6/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 26 березня 2021 року.