Справа № 200/5016/20-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 р. Справа№200/5016/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними і скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

21 травня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС в області), надісланий на адресу суду 18 травня 2020 року, в якому позивач просила:

- визнати протиправною і скасувати вимогу ГУ ДПС в області про сплату боргу (недоїмки) від 14 січня 2020 року № Ф-88751-48 на суму 16 710,54 грн;

- визнати протиправною і скасувати вимогу ГУ ДПС в області про сплату боргу (недоїмки) від 11 лютого 2020 року № Ф-88751-48 на суму 19 464,72 грн.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

25 травня 2020 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі № 200/5016/20-а; задовольнив клопотання позивача і вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував у відповідача докази.

Про відкриття провадження в адміністративній справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ч. 2 ст. 262 КАС України визначено, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

На підставі ч. 5 ст. 262 КАС України та у зв`язку з відсутністю клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи в судовому засіданні, справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами прощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач доводила, що вимоги ГУ ДПС в області від 14 січня 2020 року № Ф-88751-48 про сплату боргу (недоїмки) на суму 16 710,54 грн та від 11 лютого 2020 року № Ф-88751-48 про сплату боргу (недоїмки) на суму 19 464,72 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Зазначила, що у 2004 році звернулася до державного реєстратора Волноваської районної державної адміністрації з заявою про реєстрацію фізичною особою-підприємцем. Однак свідоцтва про державну реєстрацію фізичною особою-підприємцем не отримувала, оскільки від наміру здійснювати підприємницьку діяльність відмовилась. З 2004 року і до 25 травня 2019 року не отримувала жодного повідомлення податкових органів про те, що вона є фізичною особою-підприємцем та має подавати звіти і сплачувати податки у цій якості.

Позивач стверджувала, що 25 травня 2019 року отримала лист Головного управління ДФС у Донецькій області з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-88751-45 на своє дівоче прізвище « ОСОБА_1 ».

20 вересня 2019 року позивач отримала витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), в якому була вказана дата державної її реєстрації фізичною особою-підприємцем - 31 серпня 2004 року та дата взяття на облік в Головному управлінні ДФС у Донецькій області - 17 листопада 2010 року.

Позивач наголошувала, що у витязі з ЄДР відсутня інформація про те, чи було прийнято рішення про видачу їй свідоцтва про державну реєстрацію фізичною особою-підприємцем; відсутній номер запису про державну реєстрацію тощо.

На переконання позивача, за цих обставин посадові особи податкового органу не мали права приймати рішення про прийняття її на облік як платника єдиного внеску.

Крім того, позивач стверджувала, що як платник єдиного внеску, який перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованому у населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція, звільнена від виконання обов`язків платника єдиного внеску, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), на період проведення антитерористичної операції.

Покликаючись на ст. ст. 2, 11 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669), п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464, розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, від 02 грудня 2015 року № 1275-р, просила задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Покликаючись на положення Закону № 2464, відповідач доводив, що позивач є платником єдиного внеску, а тому зобов`язана своєчасно і в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Зазначав, що прийняв позивача на облік як платника єдиного внеску на підставі п. 5.1. розділу 5 Порядку обліку платників податків, зборів (обов`язкових платежів), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 19 лютого 1998 року № 80 (в редакції, чинній на час прийняття на облік), виходячи з того, що інформація ЄДР про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем є достовірною.

Стверджував, що станом на 31 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становила 16 710,54 грн, станом на 31 січня 2020 року - 19 464,72 грн, а тому, діючи у відповідності до вимог ст. 25 Закону № 2464 та п. п. 3-4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за 508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року № 393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 квітня 2016 року за № 609/28739), ГУ ДПС в області правомірно сформувало вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 січня 2020 року № Ф-88751-48 та від 11 лютого 2020 року № Ф-88751-48.

На цих підставах відповідач просив відмовити в позові.

Правом на подання відповіді на відзив та заперечення сторони не скористалися.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС України суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) була зареєстрована як фізична особа-підприємець 31 серпня 2004 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) внесений запис за номером 2 000051.

Місце проживання позивача за даними ЄДР: АДРЕСА_1 .

Основним видом економічної діяльності позивача був код КВЕД 52.47.1 Роздрібна торгівля книгами.

Як платник єдиного внеску ОСОБА_1 перебуває на обліку з 17 листопада 2010 року в ГУ ДПС в області (Волновасько-Мангушське управління, Волноваська ДПІ (Волноваський р-н)) за реєстраційним номером 05-06-11-7566.

25 лютого 2020 року проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , про що до ЄДР внесений відповідний запис.

Аналогічні відомості щодо позивача включені до її ідентифікаційних даних як платника податків і платника єдиного внеску, що перебувають в розпорядженні контролюючого органу.

Відповідач - Головне управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код: 43142826) зареєстроване як юридична особа 31 липня 2019 року, про що до ЄДР внесений відповідний запис.

В структуру ГУ ДПС в області входить Волновасько-Мангушське управління ГУ ДПС в області (код ЄДРПОУ ВП: 43196625) на правах відокремленого підрозділу без статусу юридичної особи.

Щодо вимоги ГУ ДПС в області від 14 січня 2020 року № Ф-88751-48 суд встановив такі обставини.

14 січня 2020 року ГУ ДПС в області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-88751-48, відповідно до якої станом на 31 грудня 2019 року у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) існувала заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 16 710,54 грн (недоїмка, за відсутності штрафів та пені).

Як свідчить наданий відповідачем розрахунок, до вимоги включена недоїмка зі сплати єдиного внеску, в тому числі:

19 квітня 2019 року нарахований єдиний внесок фізичній особі-підприємцю, яка обрала спрощену систему оподаткування, терміном сплати 19 квітня 2019 року в сумі 2 754,18 грн;

19 липня 2019 року нарахований єдиний внесок фізичній особі-підприємцю, яка обрала спрощену систему оподаткування, терміном сплати 19 липня 2019 року в сумі 2 754,18 грн;

21 жовтня 2019 року нарахований єдиний внесок фізичній особі-підприємцю, яка обрала спрощену систему оподаткування, терміном сплати 21 жовтня 2019 року в сумі 2 754,18 грн;

09 грудня 2019 року збільшені щоквартальні нарахування; коригування щоквартальних нарахувань по єдиному внеску терміном сплати 09 грудня 2019 року в сумі 8 448,00 грн.

Дані, наведені у розрахунку, узгоджуються з відомостями інтегрованої картки ОСОБА_1 за платежем 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, що обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність).

Вимога від 14 січня 2020 року № Ф-88751-48 надіслана на адресу позивача: АДРЕСА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією і вручена адресату 29 січня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач не погодилась з цією вимогою і оскаржила її до ГУ ДПС в області, про що свідчать скарга від 07 лютого 2020 року, фіскальний чек та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

14 лютого 2020 року в. о. начальника ГУ ДПС в області Долозіна І. прийняла рішення № 12513/10/05-99-08-01-08 про залишення скарги без розгляду.

Цим рішенням скарга ОСОБА_1 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 січня 2020 року № Ф-88751/48 залишена без розгляду у зв`язку з тим, що вона подана з порушенням порядку і строків, визначених Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року № 1124, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за № 178/28308 (далі - Порядок № 1124), оскільки органом вищого рівня для ГУ ДПС в області є ДПС України.

Рішення ГУ ДПС в області від 14 лютого 2020 року надіслане на адресу позивача рекомендованою поштовою кореспонденцією та вручено адресату 28 лютого 2020 року, про що свідчить конверт, в якому здійснено поштове відправлення.

21 лютого 2020 року в. о. начальника ГУ ДПС в області Долозіна І. прийняла рішення № 15101/10/05-99-56-11 про залишення скарги без розгляду.

Цим рішенням скарга ОСОБА_1 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 січня 2020 року № Ф-88751/48 залишена без розгляду у зв`язку з тим, що вона подана з порушенням порядку і строків, визначених Порядком № 1124.

Рішення ГУ ДПС в області від 21 лютого 2020 року надіслане на адресу позивача рекомендованою поштовою кореспонденцією та вручено адресату 28 лютого 2020 року, про що свідчить конверт, в якому здійснено поштове відправлення.

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ДПС України зі скаргою на вимогу ГУ ДПС в області від 14 січня 2020 року № Ф-88751-48.

02 квітня 2020 року в. о. директора Департаменту правового забезпечення ДПС України Демчишак Р. прийняв рішення № 11935/6/99-00-08-06-01-06 про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з порушенням строків її подання.

Рішення ДПС України від 02 квітня 2020 року надіслане на адресу ОСОБА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією та вручене адресату 08 квітня 2020 року, про що свідчить конверт, в якому здійснено поштове відправлення.

Щодо вимоги ГУ ДПС в області від 11 лютого 2020 року № Ф-88751-48 суд встановив такі обставини.

11 лютого 2020 року ГУ ДПС в області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-88751-48, відповідно до якої станом на 31 січня 2020 року у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) існувала заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 19 464,72 грн (недоїмка, за відсутності штрафів та пені).

Як свідчить наданий відповідачем розрахунок, до вимоги включена недоїмка зі сплати єдиного внеску, в тому числі:

19 квітня 2019 року нарахований єдиний внесок фізичній особі-підприємцю, яка обрала спрощену систему оподаткування, терміном сплати 19 квітня 2019 року в сумі 2 754,18 грн;

19 липня 2019 року нарахований єдиний внесок фізичній особі-підприємцю, яка обрала спрощену систему оподаткування, терміном сплати 19 липня 2019 року в сумі 2 754,18 грн;

21 жовтня 2019 року нарахований єдиний внесок фізичній особі-підприємцю, яка обрала спрощену систему оподаткування, терміном сплати 21 жовтня 2019 року в сумі 2 754,18 грн;

09 грудня 2019 року збільшені щоквартальні нарахування; коригування щоквартальних нарахувань по єдиному внеску терміном сплати 09 грудня 2019 року в сумі 8 448,00 грн.

20 січня 2020 року нарахований єдиний внесок фізичній особі-підприємцю, яка обрала спрощену систему оподаткування, терміном сплати 20 січня 2020 року в сумі 2 754,18 грн.

Дані, наведені у розрахунку, узгоджуються з відомостями інтегрованої картки ОСОБА_1 за платежем 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, що обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Вимога від 11 лютого 2020 року № Ф-88751-48 надіслана на адресу позивача: АДРЕСА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією і вручена адресату 27 лютого 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач не погодилась з цією вимогою і оскаржила її до ГУ ДПС в області, про що свідчать скарга від 06 березня 2020 року, фіскальний чек та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

18 березня 2020 року в. о. начальника ГУ ДПС в області Долозіна І. прийняла рішення № 23309/10/05-99-08-01-08 про залишення скарги без розгляду.

Цим рішенням скарга ОСОБА_1 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 лютого 2020 року залишена без розгляду у зв`язку з тим, що вона подана з порушенням порядку і строків, визначених Порядком № 1124.

Рішення ГУ ДПС в області від 18 березня 2020 року надіслане на адресу позивача рекомендованою поштовою кореспонденцією та вручено адресату в березні 2020 року, про що свідчить конверт, в якому здійснено поштове відправлення.

06 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ДПС України зі скаргою на вимогу ГУ ДПС в області від 11 лютого 2020 року № Ф-88751-48.

13 квітня 2020 року в. о. директора Департаменту правового забезпечення ДПС України Демчишак Р. прийняв рішення № 13031/6/99-00-08-06-01-06 про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з порушенням строків її подання.

Рішення ДПС України від 13 квітня 2020 року надіслане на адресу ОСОБА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією та вручене адресату 19 квітня 2020 року, про що свідчить конверт, в якому здійснено поштове відправлення.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які не застосував суд, та мотиви їх незастосування. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновки суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, що передбачено ч. 2 ст. 2 КАС України.

Отже, вирішуючи по суті публічно-правовий спір, суд має перевірити відповідність оскаржуваної вимоги критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Ст. 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).

Ч. 1 ст. 2 Закону № 2464 встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску, що установлено ч. 2 ст. 2 Закону № 2464.

На час виникнення спірних правовідносин Закон № 2464 діяв у редакції від 01 січня 2019 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання соціальних виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, що визначено п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464.

Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків, що встановлено ч. 1 ст. 3 Закону № 2464.

Платники єдиного внеску визначені ст. 4 Закону № 2464.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці - фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Права та обов`язки платників єдиного внеску визначені ст. 6 Закону № 2464.

Відповідно до п. п. 4-5 ч. 1 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб; захищати свої права та законні інтереси, а також права та інтереси застрахованих осіб, на користь яких він сплачує єдиний внесок, у тому числі в суді.

П.п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ст. 25 Закону № 2464 регламентовані заходи впливу та стягнення за порушення вимог цього Закону.

Ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону № 2464 вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Аналіз наведених вище положень Закону № 2464 зумовлює висновок, що за загальним правилом платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Невиконання цих обов`язків тягне за собою застосування заходів впливу і стягнення, передбачених ст. 25 Закону № 2464.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669).

Закон № 1669 визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Ст. 1 Закону № 1669 визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Ч. ч. 1-3 ст. 11 Закону № 1669 передбачають, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На підставі пп. «б» пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 внесені зміни до Закону № 2464, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнений пунктом 9-3 такого змісту:

«9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Суд відзначає, що пп. 8 п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12 серпня 2014 року № 1636-VII (далі - Закон № 1636) внесені зміни до Закону № 2464, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3.

Внаслідок цього зміни до Закону № 2464, внесені на підставі пп. «б» пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669, включені до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 як пункт 9-4.

На виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 Закону № 1669 розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження було зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р).

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

До спірних правовідносин суд застосовує наведені вище правові норми з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в рішенні від 30 березня 2018 року у зразковій справі № 812/292/18, в постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 812/1389/16 та інших.

Суд зазначає, що платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, надано можливість у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану не виконувати встановлені ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Разом із тим, Закон № 2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Вимоги щодо заяви платника єдиного внеску як підстави для звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 цього Закону, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, не можна виривати з контексту норми, яка вимагає системного аналізу положень у сукупності ст. ст. 6, 25 та п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464. Необхідність подання заяви обумовлена низкою підстав, зокрема визнання безнадійною недоїмки, яка підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу. Подання такої заяви можливе не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Судом встановлено, що позивач перебувала на обліку в контролюючому органі, який розташовано на території населеного пункту, де проводилась антитерористична операція.

Так, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р (є чинним) м. Маріуполь (місцезнаходження ГУ ДПС в області) та м. Волноваха (місцезнаходження Волноваської ДПІ), включені до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

З огляду на положення п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464 достатньою підставою для звільнення від відповідальності за невиконання вимог щодо вчасності нарахування та сплати єдиного внеску є встановлення факту знаходження платника єдиного внеску на обліку в контролюючих органах, розміщених на території проведення антитерористичної операції.

Отже, платник єдиного внеску звільняється від відповідальності за невиконання вимог щодо вчасності нарахування та сплати єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

З огляду на те, що позивач на час виникнення спірних правовідносин перебувала на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводиться антитерористична операція, вона не несе фінансової відповідальності за порушення вимог Закону № 2464 в частині невиконання обов`язків з нарахування, обчислення чи сплати єдиного внеску.

Заходи по стягненню недоїмки (в даному випадку направлення вимоги), яка виникла у позивача як платника єдиного внеску, який перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, можуть вживатись контролюючим органом після закінчення антитерористичної операції.

Не впливає на вказаний зміст правового регулювання також і подальше виключення згідно із Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» із Закону № 1669 підпункту 8 пункту 4 статті 11, яким і було доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 пунктом 9-3 (у подальшому - пункт 9-4), оскільки до Закону № 2464 у зв`язку з цим відповідних змін внесено не було й вказана норма залишилась чинною.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, суд дійшов висновку, що у контролюючого органу не було правових підстав для формування та направлення позивачу спірної вимоги. У вказаний період позивач за законом був звільнений від обов`язків щодо своєчасного нарахування єдиного внеску та його своєчасної сплати. Орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника в період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464.

З цих міркувань суд відхиляє заперечення відповідача, наведені ним у відзиві на позовну заяву.

Окремо суд вважає за необхідне зауважити, що Законом України від 14 січня 2020 року № ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13 лютого 2020 року, п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464 виключно.

Відповідно до п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, норми п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464 підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на час формування відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Таким чином, вимоги ГУ ДПС в області про сплату боргу (недоїмки) від 14 січня 2020 року № Ф-88751-48 на суму 16 710,54 грн та від 11 лютого 2020 року № Ф-88751-48 на суму 19 464,72 грн підлягають визнанню протиправними і скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Цей висновок суду ґрунтуються на тому, що позивач як платник єдиного внеску перебувала на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція; а до вимог про сплату боргу (недоїмки), які є предметом спору, включена заборгованість (недоїмка), що виникла після 14 квітня 2014 року і до закінчення антитерористичної операції.

При цьому суд відхиляє аргументи позивача, пов`язані з її реєстрацією фізичною особою-підприємцем і прийняттям на облік як платника єдиного внеску, виходячи з таких міркувань.

По-перше, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець і перебувала на обліку як платник єдиного внеску, що підтверджено наявними у справі письмовими доказами.

По-друге, 24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 17 листопада 2010 року про взяття на облік платника податку (єдиного внеску).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 наводила ті самі аргументи, що й у справі, яка розглядається.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2019 року у справі № 200/12505/19-а, яке набрало законної сили 28 квітня 2020 року, у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення від 17 листопада 2010 року про взяття на облік платника податку (єдиного податку) відмовлено.

Під час розгляду справи № 200/12505/19-а суд встановив, що ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Доводи позивача про те, що інтегрована картка платника сформована на дівоче прізвище « ОСОБА_1 » суд не прийняв до уваги, оскільки саме фізична особа-підприємець повинна надавати відомості про зміну свого імені.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Щодо строку звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з цим, ч. 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску, крім іншого, має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів.

Згідно з абз. 3, 4 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Крім того, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України був установлений карантин.

Відповідно до п. 3 Розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 122 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд встановив, що ОСОБА_1 оскаржила вимоги ГУ ДПС в області в адміністративному порядку. Рішення ДПС України про залишення її скарг без розгляду позивач отримала 08 і 19 квітня 2020 року відповідно.

До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернулася 18 травня 2020 року, про що свідчить штамп підприємства поштового зв`язку на конверті, в якому здійснено поштове відправлення.

Наведене зумовлює висновок, що позивач реалізувала своє право на звернення до суду з дотриманням строку, встановленого КАС України.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн (квитанція від 18 травня 2020 року).

Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати позивача про сплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код: 43142826, місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправними і скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області від 14 січня 2020 року № Ф-88751-48 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 16 710,54 грн.

3. Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області від 11 лютого 2020 року № Ф-88751-48 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 19 464,72 грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.

Суддя Т.О. Кравченко