Справа № 520/5519/2020
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 р.Справа № 520/5519/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2020, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 25.08.20 по справі № 520/5519/2020 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправними відмов та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просять суд визнати протиправними відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлені листом від 02.10.2019 П-12556/0-6118/0/95-19 "Про розгляд заяви", у наданні ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.); зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га кожна, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлені листом від 02.10.2019 П-12556/0-6118/0/95-19 "Про розгляд заяви", у наданні ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.).

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га кожна, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як особа, що не приймала участь у справі, але вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його права, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що ОСОБА_1 є законним користувачем спірної земельної ділянки, що свідчить про необхідність отримання його згоди на розроблення технічної документації із землеустрою земельної ділянки (її частини) в порядку, визначеному ст. 118 ЗК України. Вважає помилковою позицію суду першої інстанції, що дозвіл Держгеокадастру на розробку документації не впливає на право користувача земельної ділянки є хибною. Суд, який зобов`язав Держгеокадастр надати заявникам дозвіл на розробку документації земельну ділянку, яка перебуває у володіння на праві постійного користування у іншої особи, свідомо породжує майбутній земельний спір між цим особами. Крім того, відсутність згоди користувача земельної ділянки може бути самостійною підставою для відмови у наданні відповідного дозволу, зокрема з огляду на імперативність положень ч. 6 ст. 118 ЗК України щодо необхідності надання разом з клопотанням погодження землекористувача у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває користуванні. З посиланням на правові позиції Верховного Суду зазначає, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності на підставі ст. 1 18 ЗК України може бути надано лише на вільну земельну ділянку.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, представник позивачів просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

До початку розгляду справи від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав того, що з 13.03.2021 по 23.03.2021 він перебуває у відпустці та те, що від є єдиним адвокатом у штаті адвокатського бюро.

Колегія суддів звертає уваги на те, що на підтвердження заявленого клопотання представником не надано жодних доказів того, що останній буде перебувати у відпустці.

Суд апеляційної інстанції вважає, що заявник апеляційної скарги та його представник були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, явка в судове засідання не визнавалась обов`язковою, нових доказів до суду апеляційної провадження під час підготовки справи до апеляційного розгляду надано не було, а відтак відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) неявка учасника справи та його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" №11681/85).

Отже, з метою дотримання встановлених процесуальним законом строків розгляду справи та уникнення затягування розгляду справи, колегія суддів ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовила в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

До початку розгляду справи від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із клопотанням від 05 вересня 2019 року, в яких просили надати їм дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦП3-01.03.), які знаходяться на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером №:03:000:0433.

Надані клопотання підписані представником за довіреністю Суровцовою З.А. та разом з додатками надіслано засобами поштового зв`язку на адресу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. До клопотань позивачами додані наступні документи: копія паспорту, копія ідентифікаційного коду, документ, що підтверджує участь в антитерористичній операції; графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду клопотань позивачів Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 02.10.2019 № П-12298/0-6117/0/95-19 "Про розгляд заяви" позивачів повідомлено про відмову у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. При цьому, в якості підстави для відмови у наданні зазначених дозволів із посиланням на приписи ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, якою передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, вказано на обставини того, що за інформацією Відділу земельні ділянки, які визначені на доданих до клопотань графічних матеріалах, зокрема, і позивачів перебувають у постійному користуванні третьою особою згідно з державним актом на право постійного користування землею.

Позивачі, вважаючи зазначену відмову протиправною, звернулись до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що земельні ділянки, стосовно яких позивачами подано клопотання, мають перетин із земельною ділянкою, якою користується відповідно до державного акту на право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , в той час як надані до суду графічні матеріали не дають суду підстав достеменно вважати, що зазначені земельні ділянки перетинаються. Крім того, суд першої інстанції виснував, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не породжує у позивачів законного інтересу, який міг би бути предметом судового захисту, оскільки надання відповідачем дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка не є вільною, не дозволяє позивачу отримати таку земельну ділянку у власність без рішення про припинення права власності інших осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (надалі за текстом - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частин першої - третьої, п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади та порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

За змістом частини шостої шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для (…) ведення особистого селянського господарства (….) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). (….) органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї норми передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми свідчить, що земельним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування виконала усі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, то відповідно підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у якості підстави для відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач вказав на те, що за інформацією Відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській облатсі земельні ділянки, які визначені у доданих до клопотань графічних матеріалах позивачів, перебувають у постійному користуванні третьої особи згідно з державним актом на право постійного користування землею.

Отже, фактично позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, визначених частиною п`ятою ст. 116 Земельного кодексу України, якою врегульовано підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, а не питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою, що є взаємопов`язаними, але різними правовими механізмами реалізації права особи на отримання земельної ділянки.

Відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статті 118 ЗК України.

За таких обставин, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованих висновків, що зазначені підстави відмови не відповідають тим, які визначені частиною сьомою статті 118 ЗК України. Цей перелік є вичерпним.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що заявник є законним користувачем спірної земельної ділянки, що свідчить про необхідність отримання його згоди на розроблення технічної документації із землеустрою земельної ділянки (її частини) в порядку, визначеному ст. 118 ЗК України, колегія суддів зважає на те, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що земельні ділянки, стосовно яких позивачами подано клопотання мають перетин із земельною ділянкою, якою користується відповідно до державного акту на право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 та з наданих до суду графічних матеріалів не можливі встановити, чи збігаються в площі зазначені земельні ділянки.

Водночас встановити вказаний вище факт повного або часткового перетину земельних ділянок можливо саме за результатами розробки проекту землеустрою, в якому за результатами формування земельної ділянки буде визначено її площу, межі та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відтак колегія суддів ще раз акцентує увагу, що в межах розгляду цієї справи не вирішується та не вказуються обставини, що можуть мати преюдиційне значення, в частині відсутності чи наявності у позивачів права отримати у власність частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0433 за результатами розробленого проекту землеустрою, а лише розглядається можливість розроблення проекту землеустрою, що здійснюється за рахунок коштів та на власний ризик позивачів.

Суд апеляційної інстанції на противагу доводам апеляційної скарги звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування.

Відхиляючи доводи заявника апеляційної скарги про порушення його прав у зв`язку з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, що належить йому на праві постійного користування, з посиланням на правові позиції Верховного Суду у справі № 826/765/17 та № 509/4156/15-а, колегія судді зазначає таке.

Зі змісту положень статті 79-1 ЗК України випливає, що метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №815/6057/16 та від 24.09.2020 у справі № 815/6309/16.

Застосовуючи цей підхід в контексті обставин справи, колегія суддів вважає, що прийняття рішення про надання дозволу позивачам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у земельної ділянки не порушує прав та інтересів позивача, оскільки не свідчить про отримання третьою особою в майбутньому позитивного рішення про надання такої земельної ділянки у користування, у випадку якщо за результатами розробки проекту землеустрою буде з`ясовано, площа земельних ділянок повністю чи частково збігається з площею земельної ділянки, яка згідно Державного акту на право постійного користування землею надана громадянину України ОСОБА_1 для створення (ведення) селянського (фермерського) господарства.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову про визнання відмови протиправною та зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 по справі № 520/5519/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 29.03.2021.