Справа № 460/3348/20
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2021 року м. Рівне №460/3348/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 23.09.2019;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 23.09.2019.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків, без врахування всіх обставин, які мають значення для їх прийняття. Так, жоден з документів, які надавалися для митного оформлення товару у встановленому законом порядку недійсним не визнано. Під час митного оформлення транспортного засобу, з приводу якого виник даний спір, як вбачається з електронної митної декларації, жодних рішень про коригування митної вартості не приймалось, будь-яких зауважень від митних органів не надходило, всі митні процедури були завершені і товар був випущений у вільний обіг. Крім цього, позивач зазначив про те, що ГУ ДПС не з`ясовано дійсного отримувача спірного транспортного засобу, оскільки ані митний, ані податковий орган не направляли належним чином оформлених запитів до компанії-продавця вказаної у експортній митній декларації наданій уповноваженими органами Федеративної Республіки Німеччина, а також не відібрано пояснень або зроблено запит відносно покупця, ціни та умов придбання автомобіля. Також наголосив, що податковий орган безпідставно надав перевагу зазначеній вище експортній декларації над документами наданими позивачем для митного оформлення без об`єктивних на те причин. Наголосив, що згідно документів на яких базувався акт перевірки він взагалі не був покупцем автомобіля, хоча придбав і розмитнив його на території України. Також вказав, що всупереч податковому законодавству перевірка була проведена за один день, хоча мінімальний строк її проведення повинен становити не менше 3 робочих днів. З наведеного просив задовольнити позовні вимоги.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області подано до суду відзив, в якому вказано, що за результатами перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, керуючись положеннями частини п`ятої статті 54, статті 345, статті 351, пункту 5 частини першої статті 352, частини чотирнадцятої статті 354 Митного кодексу України та положеннями підпункту 54.3.2, підпункту 54.3.6 пункту 54.3, пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України, під час перевірки фізичної особи ОСОБА_1 через порушення положень митного законодавства під час перевірки правильності визначення митної вартості товару після його випуску у обіг, контролюючим органом визначено вартість імпортованого товару - транспортного засобу марки FORD моделі TRANSIT, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , в розмірі 7190 євро, а не 4000 євро, як задекларовано ОСОБА_1 . Дане рішення контролюючого органу прийняте на підставі документально підтверджених відомостей, які надійшли від уповноваженого органу іноземної держави, які мають значення для оподаткування при ввезенні товарів на митну територію України, та які відрізняються від задекларованих у поданій митній декларації. Зазначено, що встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів та податку на додану вартість. За результатами перевірки донараховано грошові зобов`язання та направлено ОСОБА_1 оскаржені ним у цій справі податкові повідомлення-рішення, а також розрахунки податкових зобов`язань та штрафних санкцій. З тих підстав, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Позивач подав відповідь на відзив в якій зазначив, що документами отриманими відповідачем від компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина не може надаватись необґрунтована перевага при визначенні дійсної митної вартості товару перед документами на підставі, яких цей товар був розмитнений. На дату ввезення автомобіля на територію України у позивача був лише виставлений йому компанією продавцем рахунок на оплату вартості транспортного засобу у розмірі 4000 євро, який є дійсним, складеним належним чином і не містить слідів підробки і наданий позивачем до митного оформлення. У свою чергу, про будь які операції щодо купівлі-продажу придбаного ним автомобіля за іншою ціною йому відомо не було. До того ж вказує, що в означених документах, які здобуті податковим органом, він, як отримувач автомобіля не фігурував.

Ухвалою від 11.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 10.03.2021, представники сторін не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином. До початку судового засідання представник позивача та представник відповідача подали клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

ОСОБА_1 на митну територію України було ввезено автомобіль марки FORD моделі TRANSIT, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами, двигун дизельний, об`єм двигуна 2198 см3, тип транспортного засобу - легкий мінівен, календарний рік виготовлення 2012, бувший у використанні, модельний рік-2012 (а.с.71).

До митного оформлення зазначеного транспортного засобу подано разом з митною декларацією № UA205090/2017/031233 від 12.08.2017 ряд документів, зокрема, рахунок-фактура (інвойс) №135/2017 від 28.07.2017(а.с.56).

Так, згідно з митною декларацією № UA205090/2017/031233 від 12.08.2017 заявлена митна вартість автомобіля визначена декларантом на підставі рахунку фактури від 28.07.2018 у розмірі 4000 євро. При цьому відповідно до згаданого інвойсу імпортованого транспортного засобу він виставлений фірмою «Fahrzeughandel Johannes Tangel» на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 56).

Надалі у період з 22.08.2019 по 23.08.2019 Головним управління ДПС у Рівненській області проведена документальна невиїзна перевірка ОСОБА_1 щодо дотримання ним вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, і своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України і товару з поданням митної декларації № UA205090/2017/031233 від 12.08.2017.

Вказано, що у ході перевірки було досліджено такі документи: копію (електронну) митної декларації, що міститься в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор» типу 1М40ДЕ від 12.08.2018 року № UA205090/2017/031233, за якою переміщення транспортних засобів через митний кордон України здійснив громадянин ОСОБА_1 , які є предметом дослідження згідно листа уповноважених органів Федеративної Республіки Німеччина; копію митної декларації, та документів, що стали підставою для митного оформлення автомобіля марки FORD моделі TRANSIT, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , на ім`я громадянина ОСОБА_1 , надані Волинською митницею ДФС листом від 22.08.2019 № 2161/7/03 -70-66-01 (вх. від 22.08.2019 № 3467/7/17-00); інформацію та документи, що надані уповноваженими органами Федеративної Республіки Німеччина щодо надання інформації про митне оформлення автомобіля марки FORD моделі TRANSIT, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , надіслані ГУ ДФС у Волинській області листом від 29.01.2019 № 512/7/03-20-14-02-06 (вх. від 22.08.2019 № 3467/7/17-00).

У акті податкової перевірки зазначено, що у поданій декларантом позивача до митного оформлення декларації від 12.08.2017 в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» вказано суму 4000 євро, а загальна митна вартість складає 4677 євро.

Однак, відповідно до документів надісланих компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина, а саме митної декларації №MRN17DE19E0, згідно з якою, на думку податкового органу, здійснено експорт марки FORD моделі TRANSIT, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , рахунку №135/2017 від 15.08.2017 вартість автомобіля становить 7190 євро. Відправником такого автомобіля виступила компанія Fahrzeughandel Johannes Tangel»

За результатами перевірки було складено Акт від 27 серпня 2019 року №1706/17-00-13-04/ НОМЕР_3 (а.с. 7-12), в якому встановлено наступні порушення:

- статті 49, частини першої статті 51, статті 52, частини другої статті 53, статті 257, частини першої та другої статті 270, частини першої статті 272, пункту 2 частини першої статті 277, статті 278, статті 289 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на загальну суму 7577,04 грн;

- статті 49, частини першої статті 51, статті 52, частини другої статті 53, статті 257, частини першої та другої статті 270, частини першої статті 272, пункту 2 частини першої статті 277, статті 278, статті 289 Митного кодексу України, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 16669,51 грн.

На підставі акта від 7 серпня 2019 року №1706/17-00-13-04/ НОМЕР_3 відповідачем 23 вересня 2019 року винесено:

- податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами, на суму 9471,30 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 7577,04 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1894,26 грн (а.с.16);

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за ПДВ за ввезення товарів на суму 20836,89 грн, в тому числі за основні платежі 16669,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4167,38 грн (а.с. 15).

Так, не погоджуючись із наведеними рішеннями податкового органу, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно зі статтею 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (пункт 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом (частина друга статті 270 Митного кодексу України).

Частиною першою статті 272 Митного кодексу України визначено, що ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 277 Митного кодексу України об`єктами оподаткування митом є товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Статтею 289 Митного кодексу України передбачено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України; після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Слід зауважити, що податкове законодавство не визначає мінімальних строків протягом, яких проводяться перевірки, а навпаки передбачає граничні (максимальні) терміни для здійснення таких перевірок.

Тому, відповідач провівши перевірку у період з 22.08.2019 по 23.08.2019, тобто фактично за один день діяв у порядку встановленому чинним законодавством.

З досліджених судом доказів вбачається, що до висновку про порушення ОСОБА_1 указаних в спірних рішеннях норм законодавства та про наявність підстав для нарахування оскаржуваними рішеннями суми грошових зобов`язань за платежем «мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності» та «ПДВ за ввезення товарів» податковий орган дійшов виходячи з аналізу митної декларації, та документів, що стали підставою для митного оформлення автомобіля марки FORD моделі TRANSIT, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , на ім`я громадянина ОСОБА_1 , наданих Волинською митницею ДФС листом від 22.08.2019 № 2161/7/03 -70-66-01 (вх. від 22.08.2019 № 3467/7/17-00); та інформації з документами, що надані уповноваженими органами Федеративної Республіки Німеччина щодо імпортованого автомобіля.

У акті податкової перевірки зазначено, що в поданій декларантом позивача до митного оформлення декларації від 12.08.2017 в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» вказано ціну автомобіля 4000 євро, а загальна митна вартість складає 4677 євро.

Однак відповідно до документів надісланих компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина, а саме митної декларації №MRN17DE19E0, згідно з якою, на думку податкового органу, здійснено експорт марки FORD моделі TRANSIT, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 та рахунку №135/2017 від 15.08.2017 вартість автомобіля становить 7190 євро. Відправником такого автомобіля виступила компанія Fahrzeughandel Johannes Tangel»

Так, згідно позиції податкового органу вартість купівлі імпортованого транспортного засобу була 7190 євро, а не 4000 євро, як задекларував позивач.

При цьому при проведені перевірки відповідач не врахував те, що згідно документів, якими він обґрунтовує свою позицію, а саме: митної декларації №MRN17DE19E0 та рахунку №135/2017 від 15.08.2017 отримувачем автомобіля є не ОСОБА_1 , а невідома особа - ОСОБА_3 , який такий автомобіль не імпортував, а рахунок №135/2017 виставлений цій особі 15.08.2017 тобто пізніше на 3 дні, ніж це авто було задекларовано до митного оформлення позивачем (12.08.2017).

Водночас у ході судового розгляду цієї справи суб`єктом владних повноважень не доведено обґрунтованих підстав віддання переваги одним документам, зокрема: експортній митній декларації №MRN17DE19E0 та рахунку №135/2017 від 15.08.2017, в яких згідно позиції податкового органу вказано ціну товару 7190 євро над іншими: митною декларацією № UA205010/2018/000966 та рахунком-фактурою (інвойсом) №135/2017 від 28.07.2017, згідно якими ціна товару - 4000 євро при їх оцінці та визначенні ціни придбаного ОСОБА_1 автомобіля.

Сама по собі декларація надіслана контролюючим органам від уповноважених органів Федеративної Республіки Німеччина свідчить лише про декларування оформлення експорту автомобіля, однак не про фактичне здійснення такого експорту. Отже, ГУ ДПС України у Рівненській області взято до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи отримані від закордонних митних органів, однак не перевірено обставини завершення експорту товару, оскільки отримувачами автомобіля, що фігурують у даній справі є різні особи, відповідно помилково надано більшої юридичної значущості документам отриманим від компетентних Німеччини ніж тим, що подані позивачем під час митного оформлення.

До того ж у акті перевірки не було надано жодної оцінки тому факту, що на дату виставлення відправником рахунку№135/2017 від 15.08.2017 на авто марки FORD моделі TRANSIT, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , це авто вже розмитнювалось позивачем відповідно до митної декларації № UA205090/2017/031233 від 12.08.2017.

В силу вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на останнього.

При цьому, ГУ ДПС у Рівненській області не надано суду зазначених вище документів або інших належних та достовірних у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказів на підтвердження своїх висновків про придбання платником податків указаного транспортного засобу саме за ціною 7190 євро.

Податковий орган, взявши до уваги експортну митну декларацію представлену уповноваженими органами Німеччини, безпідставно не перевірив всі обставини, які мали значення для оформлення експорту автомобіля ввезеного автомобіля, зокрема його фактичного покупця, дати продажу, дійсної ціни товару та умов його придбання позивачем, а для усунення сумнівів - не скеровані запити відповідній компанії, яка фігурує відправником товару по документах, поданих до митного оформлення декларантом.

Поряд з цим ГУ ДПС у Рівненській області не надано і доказів визнання недійсним рахунку-фактурі (інвойсу) №135/2017 від 28.07.2017, який було надано декларантом митному органу разом з митною декларацією при здійсненні процедури розмитнення ввезеного товару.

На підставі поданих декларантом документів, митним органом за резервним методом було визначено ціну указаного автомобіля саме у розмірі 4000 євро, яка ґрунтувалась на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.. При цьому рішення про корегування митної вартості ввезеного товару митним органом при здійсненні митного контролю не приймалось, що не заперечується сторонами.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, зважаючи на те, що під час проходження митного контролю уповноважені митні органи, з урахуванням поданих декларантом документів, фактично не мали зауважень до заявленої митної вартості товару і випустили товар у вільний обіг, визначивши ціну товару, що вказана у поданому до оформлення рахунку-фактурі, а відповідачем не доведено належними та достовірними доказами заниження ОСОБА_1 митної вартості ввезеного товару, суд вважає, що податковий орган дійшов необґрунтованих та передчасних висновків для здійснення донарахування грошових зобов`язань оскаржуваними рішеннями.

З наведеного суд констатує, що податкові повідомлення-рішення від 23.09.2019 № та № , прийняті ГУ ДПС у Рівненській області є протиправними, а тому вони підлягають скасуванню судом.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до приписів частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 5 статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 3000 грн.

На підтвердження понесених витрат представник позивача подав до суду копії:

договору б/н від 05 травня 2020 року про надання позивачу правової допомоги адвокатом (а.с.25-26);

попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу (а.с.30);

рахунок-фактуру №1-000000100 від 06.05.2020 виставлений позивачу на суму 3000 грн (а.с.27);

квитанція №1-К від 06.05.2020 про отримання від ОСОБА_1 коштів за надання правової допомоги у розмірі 3000 грн (а.с.29).

Також для підтвердження зазначених вище витрат до суду наданий оригінал акту прийому-передачі послуг від 06.05.2020 №1-000000100 (а.с.28). Згідно з яким позивачу було надано такі послуги загальною вартістю 3000 грн:

1) Ознайомлення ОСОБА_1 з його процесуальними правами та обов`язками (1 год.);

2) Ознайомлення з документами наданими клієнтом (2 год.);

3) Юридичний прогноз справи та детальний аналіз та вивчення фактичних обставин справи (2 год.);

4) Аналіз та вивчення акту перевірки та податкових повідомлень-рішень (2 год.);

5) Вивчення судової практики з відповідних правовідносин (2 год.);

6) Підготовка та подання позовної заяви (4 год.);

7) Участь у судових засіданнях щодо розгляду справи.

Загальна вартість робіт (послуг) за договором про надання правової допомоги становить 3000 гривень.

З наведеного, акт виконаних робіт містить детальний опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу, а надані документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі.

Водночас суд зауважує, що наведені вище приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не заявлялось. Так само суду не надано доказів та не наведено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.

За таких обставин, з огляду на підтвердження позивачем фактичного розміру понесених витрат на правничу допомогу, не зазначення відповідачем обставин щодо понесення позивачем витрат у меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, суд дійшов висновку про присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи, у розмірі 3000 гривень.

Водночас на користь позивача підлягає також стягненню сума судового збору у розмірі 840,80 грн сплачена відповідно до банківської квитанції №31 від 05.08.2020 (а.с. 43).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2019 та податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2019, прийняті ГУ ДПС у Рівненській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) у Рівненській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн і судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 29 березня 2021 року

Суддя У.М. Нор