Справа № 212/9107/20
Суддя: Чайкін І. Б.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/9107/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання Новікової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Савченко Олена Миколаївна до ПОЛКУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В МІСТІ КРИВИЙ РІГ УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ про скасування постанови серії ЕАН № 3511360 від 03 грудня 2020 року про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов адвоката Савченко Олени Миколаївни, яка діє в інтересає ОСОБА_1 , в якому остання просить скасувати постанову Серії ЕАН № 3511360 від 03.12.2020 року відносно ОСОБА_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, а також провадження у справі закрити. Мотивуючи свою заяву тим, що постановою від 03 грудня 2020 року серії ЕАН № 3511360 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 03 грудня 2020 року о 12 годині 39 хвилин 07 секунд, керував транспортним засобом по мкрн. Зарічний, 32 а в місті Кривий Ріг без чинного страхового полісу обов`язкового страхування, своїми діями порушив п.2.1.г ПДР та вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане вище правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що правил дорожнього руху він не порушував , зупинка працівниками патрульної поліції була не обґрунтованою, а також у відповідності до ч. 2 ст. 21 ЗУ « Про загальнообов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховий поліс пред`являється тільки при складанні протоколів, щодо порушень ПДР та оформлення матеріалів ДТП. Оскаржувана постанова складена із порушенням вимог щодо процедури розгляду справ, в матеріалах справи відсутні будь - які докази вчинення позивачем правопорушення та ПДР. У зв`язку з чим, факт зупинки транспортного засобу є недоведеним, а відтак склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 126 КУпАП відсутній.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив задовольнити.

Представник відповідача Краснов К. скористався правом надання відзиву в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказав, що 03.12.2020 року під ча патрулювання в місті Кривий Ріг, інспектором ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Деркач Г.І. було помічено, як по мкрн. 5-й Зарічний рухається автомобіль SEAT ТОЛЕДО державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з технічною несправністю, а саме з непрацюючим заднім правим стоп сигналом. Під час зупинки водієм авто виявився ОСОБА_1 та перевіряючи документи було виявлено, що ОСОБА_1 не має полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів котрий був діючий станом на 03.12.2020 року, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому було складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказав, що постанова складена у відповідності до норм діючого законодавства. Позивачу були роз`яснені його права та обов`язки. Правопорушення та процедура складання протоколу були зафіксовані на бодікамеру, відеозапис якої долучають до матеріалів справи. Звернув увагу суду, що ОСОБА_1 спотворює дійсні обставини справи, вказуючи лише на порушення норм процесуального права з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За правилами частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи, судом визнано за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, а також позивача, виходячи з його письмового клопотання.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Приписами частини 1 статті 6 КАС України визначено: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Правилами статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено: ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, поняття «суду», яке застосовується у Конвенції, не обмежується виключно органами судової влади, а поширюється й на інші державні органи, уповноважені вирішувати питання про притягнення особи до юридичної відповідальності. Так зокрема, орган влади, який не є судом держави, для виконання статті 6 § 1, може розглядатися як «суд» у змістовному значенні цього терміна (Sramek v. Austria (Срамек проти Австрії), § 36).

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка".

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3511360 від 03.12.2020 року ОСОБА_1 03 грудня 2020 року о 12 годині 39 хвилин 07 секунд, керував транспортним засобом SEAT ТОЛЕДО державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по мкрн. Зарічний, 32а в місті Кривий Ріг без чинного страхового полісу обов`язкового страхування, своїми діями порушив п.2.1.г ПДР та вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАПта на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень ( а.с. 4).

Поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності входить до комплексу обов`язкових документів, які дають право керування транспортним засобом на рівні з посвідченням водія та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Вказаний висновок щодо розглядуваної категорії справ узгоджується із позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 5 червня 2019 року у справі №572/703/17.

Крім того, як зазначив КАС ВС у постанові від 21.11.2018 у справі № 465/6677/16-а, положеннями статті 53 Закону № 1961-IV передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України, встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс. Крім того, відповідно до статті 258 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється саме безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу, що в свою чергу свідчить про дотримання відповідачем процедури розгляду справи та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За вказаних обставин, при вирішені питання щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП, визначальним є встановлення факту пред`явлення чи не пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Керування транспортним засобом за відсутності при собі або не пред`явлення для перевірки полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є самостійним складом правопорушення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 21.12.2018 (справа №175/1224/16-а), від 16.05.2018 (справа №750/7242/16-а), від 08.11.2018 (справа №545/1792/16-а).

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для складання оскаржуваної постанови на позивача стало виявлення керування транспортним засобом без чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1,2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Суд зазначає, що факт непред`явлення позивачем на вимогу працівників патрульної поліції полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на зазначений вище автомобіль не заперечується позивачем, про що зазначено у позовній.

Також, суд звертає увагу на те, що позивач не надав суду копію діючого (на час винесення оскаржуваної постанови) полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на спростування доводів оскаржуваної постанови.

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності у позивача поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності станом на момент винесення постанови, так само, як і на момент розгляду справи в суді.

Щодо аргументів позивача щодо відсутності правових підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу, то суд зауважує, що такі не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 Правил дорожнього руху, зокрема, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності входить до комплексу обов`язкових документів, які дають право керування транспортним засобом на рівні з посвідченням водія та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Отже, відсутність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції та його наявності.

Крім того, у п. 24, 25 постанови ВС від 11 червня 2020 року у справі №415/123/17, зокрема зазначено, що «…експлуатація транспортного засобу з непрацюючим заднім правим стоп сигналом є правопорушенням в розумінні Правил дорожнього руху, хоча і не тягне за собою адміністративну відповідальність за умови, що така експлуатація здійснюється у світлу пору доби. Отже, наведене правопорушенням ПДР є підставою для зупинки поліцейським транспортного засобу відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону № 580-VIII та вимаганням відповідно до п.2 ч.1 ст. 32 Закону №580-VIII у водія пред`явлення документів, в тому числі і страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зважаючи на викладені обставини, доводи позивача з приводу неправомірної вимоги відповідача щодо пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є помилковими.

Таким чином, доводи позивача щодо відсутності у нього обов`язку у спірних правовідносинах щодо пред`явлення страхового полісу спростовуються наведеними вище нормами права та встановленими фактичними обставинами справи.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

З врахуванням всіх обставин справи, скасування постанови з однієї лиш формальної підстави не забезпечить дотримання принципу справедливості та не спростує вчиненого позивачем правопорушення.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

Враховуючи усе вищенаведене, суд вважає, що оскаржувана постанова була винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справи про адміністративні правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, чи обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено, докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а відтак, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, і не підлягає скасуванню, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286КАС України, ст. ст. 7, 9, 122, 247, 251, 283,286 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Савченко Олена Миколаївна до ПОЛКУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В МІСТІ КРИВИЙ РІГ УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ про скасування постанови серії ЕАН № 3511360 від 03 грудня 2020 року про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 березня 2021 року.

Суддя: І. Б. Чайкін