Справа № 640/7041/21
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року м. Київ № 640/7041/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомМіністерства фінансів України
до про Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України визнання протиправною та скасування постанови

за участю:

позивача - Гавриляко О.М.;

від відповідача - Мазур Г.І.

В С Т А Н О В И В:

Міністерство фінансів України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.02.2021 № 59951027 про накладення на Міністерство фінансів України штрафу у розмірі 10200 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні у відповідача перебував виконавчий лист Івано-Франківського окружного адміністративного суду про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до договорів про проведення взаєморозрахунків за № 332 від 27.06.2017, за № 02/332-17 від 05.07.2017, № 03/332-17 від 03.08.2017, за № 04/332-17 від 05.09.2017, № 06/332 від 03.11.2017, за № 07/332-17 від 05.12.2017, № 08/332 від 20.12.2017 на суму 1057351,44 грн - згідно постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017. Постановою відповідача від 11.02.2021 на позивача накладено штраф у розмірі 10200,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин. Позивач вважає, що постанова винесена протиправно та передчасно, оскільки у відповідача були відсутні підстави для її винесення.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 640/7041/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судове засідання на 29.03.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 29.03.2021 позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.03.2021 усно заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що відповідачем вчинено дії у відповідності до вимог статей 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження" та повторно накладено штраф на позивача.

У судовому засіданні 29.03.2021 до матеріалів справи долучено копію матеріалів виконавчого провадження № 59951027.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. від 06.09.2019 відкрито виконавче провадження № 59951027 з примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до договорів про проведення взаєморозрахунків за № 332 від 27.06.2017, за № 02/332-17 від 05.07.2017, № 03/332-17 від 03.08.2017, за № 04/332-17 від 05.09.2017, № 06/332 від 03.11.2017, за № 07/332-17 від 05.12.2017, № 08/332 від 20.12.2017 на суму 1057351,44 грн - згідно постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017, та вказаною постановою зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати рішення суду.

Листом від 02.10.2019 позивачем (боржником у ВП № 59951027) повідомлено відповідача про прийняття до розгляду Верховним Судом касаційної скарги Міністерства фінансів України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 0940/1254/18.

07.04.2020 державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу про виконання рішення суду, отримання якої визнавалось представником позивача у судовому засіданні.

Згідно постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.В. від 12.11.2020 за невиконання рішення суд накладено штраф на Міністерство фінансів України у розмірі 5100,00 грн.

Вказана постанова оскаржена Міністерством фінансів України до суду та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2021 у справі № 640/30383/20 у задоволенні позову відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили, що сторонами не заперечувалось.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.В. від 11.02.2021 за невиконання рішення суд накладено штраф на Міністерство фінансів України у розмірі 10200,00 грн.

У мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що боржником проігноровано вимогу державного виконавця від 07.04.2020, а також про те, що згідно листа стягувача від 22.10.2020 рішення суду боржником не виконано та жодних повідомлень станом на 11.02.2021 пояснень з приводу невиконання рішення суду, обґрунтування поважності причин його невиконання або інформації про заходи, які вчиняються на його виконання боржником не надано.

Не погодившись з постановою відповідача про накладення штрафу, вважаючи її протиправною та передчасною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону N 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 18 наведеного Закону виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону).

Відповідно до частини шостої статті 26 наведеного Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 63 Закону N 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону).

З наведеної статті слідує, що покладення на боржника негативних наслідків у вигляді грошового стягнення (штрафу) може бути застосовано виконавцем у разі невиконання рішення без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Згідно частини першої статті 75 Закону N 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення ( ч. 2 ст. 75 Закону).

Поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта відповідних правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта цих правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

У позовній заяві позивач в якості поважних причин, які унеможливлюють виконання рішення суду вказав на те, що бюджетний період 2017 року закінчився і відповідно до Бюджетного кодексу України всі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Постанова Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 передбачала механізм прийняття рішення Міністерством фінансів України тільки на 2017 рік. Договори про організацію взаєморозрахунків не були профінансовані за 2017 рік, відтак, вважаються такими, що втратили чинність.

Наведені обставини унеможливлюють виконання Міністерством фінансів України рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі № 0940/1254/18, з огляду на що застосування постановою державного виконавця ВП № 59951027 від 11.02.2021 до позивача штрафу є неправомірним.

Разом з тим, відповідно до положень Закону N 1404-VIII державний виконавець вчиняє дії на підставі поданих виконавчих документів, зокрема рішень судів, які набрали законної сили. Рішення суду, які набрали законної сили, у відповідності з положеннями статті 129-1 Конституції України є обов`язковими до виконання.

При цьому суд зазначає, що станом на час розгляду даної справи рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі № 0940/1254/18 залишається невиконаним.

Також суд звертає увагу, що матеріали справи на підтвердження поважних причин невиконання рішення суду містять лише лист Міністерства фінансів України № 13030-02-10/24749 від 02.10.2019 на адресу відповідача та копію звернення до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з заявою про роз`яснення рішення суду.

Разом з тим, інших доказів, в тому числі, надання відповіді на вимогу державного виконавця від 07.04.2020, як і взагалі вчинення будь-яких інших дій по виконанню рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі № 0940/1254/18, зокрема, і після накладення штрафу постановою від 12.11.2020, позивачем суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене, а також визнання судом правомірним застосування до позивача штрафу за невиконання рішення у розмірі 5100,00 грн, відсутність будь-яких доказів вчинення дій після застосування відповідачем такого штрафу, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Міністерства фінансів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, ідентифікаційний номер 00013480) відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко