Справа № 520/1694/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

30.03.2021р. справа №520/1694/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом осіб) справу за позовом

Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Рублене"
до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУДПС у Харківській області від 13.01.2021 р. №0, -
встановити:

Матеріали позову одержані судом 04.02.2021р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 05.02.2021р. Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 09.03.2021р.

Позивач, Сільськогосподарський виробничий кооператив "Рублене" (далі за текстом - заявник, платник, СГВК), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУДПС у Харківській області від 13.01.2021 р. №0.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що викладених в акті податкової перевірки протиправних діянь не вчиняв. Наполягав на зберіганні пального в умовах, котрі виключають потребу в отриманні ліцензії на місце зберігання.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом - контролюючий орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що проведена перевірка показала, що платник податків фізично одержував пальне і не отримував ліцензії на місце зберігання пального.

Відзив на позов надійшов до суду 24.02.2021р., відповідь на відзив надійшла до суду 15.03.20201 р., і за таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву та позов, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов процедуру державної реєстрації, унаслідок чого набув правового статусу суб`єкта господарювання - юридичної особи приватного права, на обліку у якості платника податків перебуває в Головному управління ДПС у Харківській області, утвореному на правах відокремленого підрозділу ДПС України.

Напрямами господарської діяльності заявника є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і відповідачем у ході розгляду справи не спростовувалося.

У межах договору від 08.04.2020р. №0804/П заявник отримав від ТОВ "Інфініті Енерджі" пальне - за видатковою накладною №28 від 09.04.2020р. паливо дизельне у кількості - 15.000 л, бензин у кількості - 4.000 л; , за видатковою накладною №71 від 15.05.2020 р. паливо дизельне у кількості - 15.000 л; за видатковою накладною №108 від 07.07.2020 р. паливо дизельне у кількості - 15.000 л; за видатковою накладною №201 від 29.09.2020 р. паливо дизельне у кількості - 15.000 л; за видатковою накладною №233 від 26.10.2020 р. паливо дизельне у кількості - 15.000 л.

У межах договору від 04.01.2018р. №140 заявник отримав від ТОВ "Овіс Трейд" пальне - за видатковою накладною №9544 від 17.08.2020р. бензин автомобільний А-92 у кількості 2,01 тис. л.

У межах договору від 12.04.2018р. №1474 заявник отримав від ТОВ "Брітіш Петроліум" пальне - за видатковою накладною №5884 від 04.11.2020р. паливо дизельне у кількості 12.150 л.

Поставка палива підтверджується також і товарно-транспортними накладними: №090401 від 09.04.2020 р., №150501 від 15.05.2020 р., №070702 від 07.07.2020 р., №9544 від 17.08.2020 р., №290902 від 29.09.2020 р., №261002 від 26.10.2020 р., №БР5884 від 04.11.2020 р.

Окрім того, обставини отримання пального визнані заявником у тексті позову.

Із копій поданих заявником документів випливає, що на балансі платника знаходиться сільськогосподарська техніка: Трактор Т-156 з ємністю паливного бака 350 л; трактор К-701 - 3 одиниці з ємністю паливного бака 700 л; трактор Т-150К - 6 одиниць з ємністю паливного бака 350 л; трактор Т-150Г - 4 одиниці з ємністю паливного бака 350 л; трактор МТЗ-80 - 3 одиниці з ємністю паливного бака 150 л; трактор МТЗ-82 - 5 одиниць з ємністю паливного бака 150 л; трактор ЮМЗ - 3 одиниці з ємністю паливного бака 120 л; трактор ДТ-75 з ємністю паливного бака 250 л; комбайн ДОН-1500А - 6 одиниць з ємністю паливного бака 500 л; комбайн ДОН-1500Б - 4 одиниці з ємністю паливного бака 550 л; комбайн Ягуар з ємністю паливного бака 800 л; комбайн КСК-100 - 3 одиниці з ємністю паливного бака 300 л; зерносушарка КЗС з ємністю паливного бака 1500 л, а такоож автомобілі: КамАЗ - 3 одиниці з ємністю паливного бака 300 л; МАЗ - 2 одиниці з ємністю паливного бака 300 л; Урал - 2 одиниці з ємністю паливного бака 300 л; САЗ 3507 - 3 одиниці з ємністю паливного бака 95 л; ГАЗ -53 з ємністю паливного бака 95 л; ГАЗ-3307 - 2 одиниці з ємністю паливного бака 100 л; ГАЗ-52 - 2 одиниці з ємністю паливного бака 95 л ; Газель бізнес з ємністю паливного бака 120 л; Газель ГАЗ-32213 з ємністю паливного бака 120 л; Зил ЗСК з ємністю паливного бака 300 л; Зил 130 - 2 одиниці з ємністю паливного бака 300 л; ВАЗ-21021 - 2 одиниці з ємністю паливного бака 42 л; УАЗ-469 - 2 одиниці з ємністю паливного бака 120 л; ВАЗ 21043 з ємністю паливного бака 50 л; а також електричний генератор з ємністю паливного бака 3000 л.

Згадане пальне за твердженням контролюючого органу зберігалось за адресами: 1) вул. Харченка, 69А, с. Вільхуватка, Великобурлуцький район, Харківська область, 2) с. Рублене, Великобурлуцький район, Харківська область.

Між тим, за твердженням заявника дане паливо на виконання наказу директора СГВК №1/од від 01.01.2020 р. не зберігалось, а одразу використовувалось для роботи транспортних засобів, що підтверджується звітами про розподіл пального від 09.04.2020 р. №3, від 09.04.2020 р. №4, від 15.05.2020 р. №5, від 07.07.2020 р. №6, від 17.08.2020 р. №7, від 29.09.2020 р. №8, від 26.10.2020 р. №9, від 04.11.2020 р. №10,

09.12.2020р. владним суб`єктом, ГУ ДПС у Харківській області (компетенційним правонаступником якого є відповідач по справі), було видано наказ №5071, яким відносно заявника була призначена фактична перевірка з питання дотримання вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, напоїв, тютюнових виробів та пального" під час обігу пального.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 17.12.2020р., який зареєстрований 18.12.2020 р. за №6681/20/07/РРО/708934/1069 (далі за текстом - Акт).

У тексті Акту викладені судження контролюючого органу про вчинення ТОВ податкового правопорушення, а саме: порушення положень ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, напоїв, тютюнових виробів та пального" у зв`язку з неотриманням ліцензії на адресу місця зберігання пального - вул. Харченка, 69А, с. Вільхуватка, Великобурлуцький район, Харківська область.

13.01.20201 р. із посиланням на Акт контролюючим органом було видано податкове повідомлення-рішення №0, яким до заявника застосовано штраф у розмірі 1.000.000,00грн.

Не погодившись із правомірністю згаданого податкового повідомлення-рішення контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

З 01.01.2019р. суспільні відносини з приводу обігу пального почали регламентуватись, зокрема, і Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", відповідно до ст. 1 якого ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Так, ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" була викладена у редакції Закону України від 23.11.2018р. №2628-VIII, згідно з яким оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Згідно з ч.8 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" була викладена у редакції Закону України від 23.11.2018р. №2628-VIII та Закону України від 18.12.2019р. №391-IX суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

При цьому, відповідно до ч.21 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" у редакції Закону України від 18.12.2019р. №391-IX суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Вирішуючи спір, суд зважає на те, що визначення пального наведено у п.п.14.1.1411 ст.14 Податкового кодексу України, де указано, що пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Кодексу.

За приписами ст.1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Змісту визначення "зберігання" положення наведених вище актів права не розкривають, однак суд вважає, що під зберіганням слід розуміти триваючий у часі процес постійної та безперервної фізичної наявності певної кількості речей матеріального світу (у даному випадку - пального) в конкретному місці, корисні властивості якого придатні забезпечити досягнення бажаної для заінтересованої особи мети - існування речі у незмінному стані (тобто у будівлі, на земельній ділянці, у сховищі, у цистерні тощо).

З цього приводу суд зазначає, що загальна ємність паливних баків наявних у користуванні заявника транспортних засобів та сільськогосподарської техніки (понад 23.500,00л) формально може виключати необхідність фізичного зберігання пального в обчислених контролюючим органом об`ємах.

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не зібрав, не дослідив та не надав жодної оцінки юридично значимим факторам як-то: кількість одиниць техніки у користуванні заявника, загальна ємність баків цієї техніки, напрям господарської діяльності заявника, специфіка ведення заявником поточної господарської діяльності, сезон придбання пального тощо.

Між тим, судом з`ясовано, що заявник провадить господарську діяльність у сільськогосподарському сегменті, сезон придбання пального за викладеними в Акті подіями припадав на період ведення польових робіт, кількість одиниць техніки заявника та показник загальної ємності баків цієї техніки перевищує обсяг придбаного пального, площа земельних ділянок (близько 4.830 га) та потреби поточної виробничої діяльності заявника (зокрема, використання зерносушилок) поза будь-яким розумним сумнівом об`єктивно не виключають відсутність події зберігання пального понад день отримання за рахунок розміщення у баках сільськогосподарської техніки.

Тому суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував неповно, діяння особи кваліфікував неправильно, оцінки усім юридично значимим факторам не надав, унаслідок чого міра застосованої юридичної відповідальності не узгоджується із характером, змістом та наслідками діяння особи.

Твердження владного субєкта про зберігання заявником пального строком понад календарний день отримання у даному конкретному випадку має характер припущення, не доведено належними і допустимими доказами, спростовано доводами приватної особи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вчинене адміністративним органом управлінське волевиявлення призвело до погіршення правового становища заявника за рахунок обтяження додатковим майновим тягарем.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам та обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути аргументів сторін.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір", поклавши судові витрати на заявника.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 13.01.2021 р. №0

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя Сліденко А.В.