Справа № 480/1584/20
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року Справа № 480/1584/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

представника позивача - Покотило М.Б.,

представника відповідача - Лисиці Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1584/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправними, скасування припису та постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Сумській області про усунення виявлених порушень № СМ 2399/1627/АВ/П від 11.12.2019.

- визнати протиправним та скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №СМ2399/1627/АВ/П/ ГД-ФС від 31.01.2020р. про застосування штрафних санкцій в сумі 125190 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність оскаржених припису та постанови з огляду на відсутність у його діях складу правопорушення, санкція за яке передбачена статтею 265 Кодексу законів про працю України. За позицією позивача, укладання цивільно-правового договорів з фізичною особою помилково розцінені відповідачем як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, оскільки чинне трудове законодавство України не ставить у залежність волевиявлення особи в укладанні трудових правовідносин з потенційним роботодавцем і подальшим наданням певних видів послуг з формою втілення таких відносин та визначення виду майбутнього договору. З огляду на викладене позивач просить задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржену постанову та припис.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13.03.2020р. відкрито провадження у справі за правилами загального провадження з викликом учасників справи. Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

01.04.2020р. відповідачем до матеріалів справи подано відзив в якому відповідач зазначає, що управлінням видано наказ про проведення інспекційного відвідування № 2007 від 06.12.2019 та направлення № 702/СМ2399 від 06.12.2019 на проведення інспекційного відвідування вищевказаного суб`єкта господарювання. Під час інспекційного відвідування контролю підлягали питання щодо належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками за місцем здійснення діяльності Позивача за адресами: АДРЕСА_1 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), АДРЕСА_2 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). Інспекційне відвідування Позивача проводилось з 15 год. 10 хв. 06.12.2019 по 17 год. 15 хв. 11.12.2019. Під час інспекційного відвідування в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 встановлено факт допуску до роботи ОСОБА_2 . Як вказує відповідач, вказана особа - ОСОБА_2 повідомила інспектору праці про проходження стажування у позивача на умовах неповного робочого дня близько тижня. Також повідомила інспектору праці, що жодних договорів не укладала, під час проходження стажування виконує роботи з розвішування одягу та консультації клієнтів магазину. Контроль за проходженням стажування здійснює адміністратор магазину. Також, відповідач зазначає, що у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 06.12.2019 року працювала ОСОБА_3 , яка виконувала обов`язки продавця непродовольчих товарів. Остання повідомила, що працює відповідно укладеного трудового договору з ФОП ОСОБА_1 , який здійснює одноосібно підприємницьку діяльність у даному магазині та надала підтверджуючі документи для ознайомлення. Також, ОСОБА_3 підтвердила факт проходження стажування ОСОБА_2 за дорученням представника ФОП ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що термін «стажування» є інститутом трудового права і чинним трудовим законодавством встановлено суб`єктів стажування (стажистів) та порядок його проходження. Порядок укладення договору про стажування та типову форму договору затверджує Кабінет Міністрів України. Строк стажування за договором не може перевищувати шести місяців. Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки.

Отже, за результатами інспекційного відвідування Позивача, який використовує найману працю складено Акт № СМ2399/1627/АВ від 11.12.2019. яким засвідчено порушення вимог законодавства, виявлених під час перевірки, а саме частини 3 статті 24 КЗпП України в частині допущення до роботи працівника без оформлення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

При цьому, відповідач просить суд врахувати, що при проведення інспекційного відвідування позивача, посадові особи Управління керувалися Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю». Уніфіковані форми документів, які складаються за результатом проведення заходів держаного нагляду (контролю) затверджені наказом «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляд) та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів» 18.08.2017 № 1338. Даний наказ є чинним. Тобто, Управління під час здійснення інспекційного відвідування позивача використовувало лише чинні нормативно-правові акти.

Відповідач також звертає увагу суду на те, що до матеріалів позову надана додаткова угода про розірвання цивільно-правового договору №03/12/2019-08 з ОСОБА_2 від 06.12.2019р., проте до матеріалів інспекційного відвідування даний документ наданий не був. При цьому, сам цивільно-правовий догорів №03/12/2019-08 від 03.12.2019р. не містить таких істотних умов, як місце надання послуг (виконання робіт), конкретний вид та кількість товарів, щодо яких необхідно надати обумовлені послуги (виконати роботи).

Таким чипом, на переконання відповідача, під час Інспекційного відвідування встановлено фактичний допуск посадовими особами позивача ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України.

Таким чином, вважає, що оскаржувані Припис та Постанова про застосування штрафних санкцій є правомірними та обгрунтованими.

10.04.2020р. позивачем було подано відповідь на відзив в яких позивач просив суд врахувати, що рішення суб`єкта владних повноважень не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідач мав встановити саме факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 взагалі не виконувала будь-яких функцій у магазині і фактично не приступила до надання передбачених цивільно-правовим Договором послуг, що зокрема підтверджується відеозаписом перевірки. До магазину вона прийшла з власної ініціативи. Відсутність будь-яких взаємовідносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як вказує позивач, підтверджується наданою додатковою угодою у сукупності з іншими матеріалами справи.

01.07.2020р. позивачем було надано додаткові пояснення в яких позивач також вказує на те, що у випадку проведення перевірки на підставі звернення фізичної особи, така перевірка може бути здійснена виключно за умови отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Відповідачем до матеріалів справи було долучено реєстраційну картку звернення гр. ОСОБА_4 , якою повідомлено про нібито здійснення діяльності останньої в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » без офіційного працевлаштування. Разом з тим, відповідачем в порушення абзаці 5 частини першої статті 6 Закону № 877-У не отримано погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення перевірки, що свідчить про протиправність такої перевірки та, відповідно, нівелює її результати.

03.12.2020р. відповідач також надав додаткові пояснення .

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази у справі , суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Як свідчить з матеріалів справи, за рішенням начальника Управління Держпраці України в Сумській області відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (далі - Порядок № 823) та на підставі наказу про проведення інспекційного відвідування № 2007 від 06.12.2019 та направлення № 702/СМ2399 від 06.12.2019 на проведення інспекційного відвідування вищевказаного суб`єкта господарювання Управлінням Держпраці в Сумській області було проведено інспекційне відвідування.

Під час інспекційного відвідування контролю підлягали питання щодо належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками за місцем здійснення діяльності Позивача за адресами: АДРЕСА_1 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), АДРЕСА_2 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), Інспекційне відвідування Позивача проводилось з 15 год. 10 хв. 06.12.2019 по 17 год. 15 хв. 11.12.2019.

Під час інспекційного відвідування 06.12.2019р. в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 встановлено факт допуску до роботи ОСОБА_2 , яка повідомила інспектору праці про проходження стажування на умовах неповного робочого дня близько тижня. Також повідомила інспектору праці, що жодних договорів не укладала, під час проходження стажування виконує роботи з розвішування одягу та консультації клієнтів магазину. Контроль за проходженням стажування здійснює адміністратор магазину.

За результатами перевірки 11.12.2019 інспекторами Держпраці складений акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №СМ2399/1627/АВ від 11.12.2019, відповідно до якого встановлено факт допуску до роботи ОСОБА_2 без оформлення трудового договору.

11.12.2019р. Управлінням Держпрраці в Сумській області було винесено припис про усунення виявлених порушень № СМ 2399/1627/АВ/П. (а.с.26-28).

31.01.2020р. прийнято Постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №СМ2399/1627/АВ/П/ТД-ФС від 31.01.2020р. (а.с.29-31), відповідно до якої на підставі ст.259 КЗпП України , ст.53 Закону України «Про зайнятість населення», ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013р. №509, ст.265 КЗпП України, накладено на позивача - ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125 190 грн.

Вважаючи вказану припис відповідача та постанову про застосування штрафних санкцій протиправними, позивач оскаржив їх до суду, правомірність прийняття яких і є предметом розгляду у цій справі.

При вирішенні спору суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положення ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Перевіряючи відповідність закону оскарженого рішення владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі установлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Окрім того, на правовідносини з приводу реалізації органами управління контролю за діяльністю суб`єктів господарювання у сфері охорони праці поширюється дія Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затверджених постановою КМУ від 26.04.2017р. №295, Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013р. №509.

Суд зауважує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019р. по справі №826/8917/17 була визнана нечинною у повному обсязі постанова КМУ від 26.04.2017р. №295, якою були затверджені і Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, і Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

Отже, з 14 травня 2019 року затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 №295 Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю також втратили чинність та більше не можуть бути застосовані.

З урахуванням встановленого постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019р. по справі №826/8917/17 факту відсутності у Кодексі законів про працю будь-яких особливостей здійснення заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю, Держпраці можуть право здійснювати заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю виключно керуючись вимогами Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V) цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

В цьому випадку слід наголосити, що Закон № 877-V визначає основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, а як слідує з тлумачення поняття принцип - це твердження, яке сприймається як головне, важливе, суттєве, неодмінне або, принаймні, бажане.

Статтею 1 Закону № 877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Згідно з частиною п`ятою вказаної вище статті Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Тлумачення цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення в першу чергу повинні ураховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно звертаючи увагу на правила перелічені в частині п`ятій статті 2 Закону № 877-V та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами звертатись до інших норм Закону № 877-V.

Статтею 6 Закону № 877-V визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Крім того, у абзаці 5 частини першої статті 6 Закону № 877-V зазначено, що у такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

Як вбачається з вказаних вище норм, вони містять вказівку на те, що у випадку коли перевірка проводиться за зверненням особи, проведення такої перевірки повинно бути погоджене центральним органом виконавчої влади.

В судове засідання доказів погодження проведення позапланової перевірки відповідачем не надано.

Крім цього, твердження відповідача, які викладено в Акті перевірки відносно того, що під час інспекційного відвідування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 допущено до роботи без укладання трудового договору в письмовій формі ОСОБА_2 , грунтуються на припущеннях відповідача, оскільки жодним доказом не підтверджені. Єдиним аргументом на який відповідач вказує, як на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконувала певні роботи, є те, що під час інспекційного відвідування остання проходила «стажування» у ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, дослідивши відеозапис який було надано відповідачем до матеріалів справи, факту виконання будь-якої роботи, у тому числі і з метою проходження «стажування», не підтверджується.

Отже, висновки Держпраці викладені в Акті перевірки не відповідають фактичним обставинам та не ґрунтуються на реально встановлених уповноваженими особами Держпраці фактах.

З матеріалів справи свідчить, що 03.12.2019р. між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_2 (Виконавець) було укладено цивільно-правовий договір № 03/12/2019-08, відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується надати послуги по розпакуванню, сортуванню та маркуванню товару у кількості 50 кг.

Однак, як вказує позивач, до ф а к т и ч н о г о виконання передбаченої договором роботи ОСОБА_2 , станом на момент інспекційного відвідування, н е п р и с т у п ил а. Саме лише перебування ОСОБА_2 в магазині, не може стати підставою для накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу без встановлення належних і допустимих доказів, підтверджуючих виконання нею хоча б якихось обов`язків.

Відповідачем не спростовано вищезазначене твердження позивача. Матеріалами відеозйомки також не підтверджено факт виконання будь-якої роботи (надання послуг) ОСОБА_2 .

Той факт , що на відеозйомці на запитання представників Управління Держпраці Кондратенко О.А. зазначає, що вона проходить «стажування» ще не доводить, що особа дійсно перебуває на стажуванні у підприємця.

Суд вважає правомірними посилання позивача на те, що зважаючи на відсутність у ОСОБА_2 юридичної освіти, останньою могло бути не правильно кваліфіковано її перебування у приміщенні магазину як «стажування».

Як вказує позивач, в подальшому, ОСОБА_2 так і не приступила до виконання обов`язків, передбачених цивільно-правовим договором від 03.12.2019.

З матеріалів наданих представником позивача до справи свідчить, що 06.12.2019р. між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору від 03.12.2019, відповідно до якої сторони дійшли згоди достроково припинити дію Договору з 06 грудня 2019 року. Представник позивача аргументував укладання даної додаткової угоди тим, що ОСОБА_2 не приступила до надання, передбачених Договором послуг, а у ФОП ОСОБА_1 відпала потреба у її залученні до розпакування, сортування та маркування одягу. Отже, дія Договору не призвела до виникнення, зміни або припинення будь-яких прав та обов`язків за Договором. Таким чином, між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виникло жодних відносин.

Крім цього, слід зазначити, що правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Зміст відповідних норм КЗпП України, які визначають поняття трудового договору вказують на те, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, від 04.09.2019 у справі № 480/4515/18 та від 26.09.2019у справі № 0440/5828/18.

У той же час взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як па підставі трудового, т а к і н а підставі цивільно-правового д о г о в о р у. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 Цивільного кодексу України, згідно частини 1 якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за таку плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 ЦК України).

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання- приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно- правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 23.10.2019р. у справі № 806/2064/18; від 24.10.2019 у справі № 160/8664/18.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Підрядник, який працює згідно з цивільно- правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

У випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору-кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Ще одна відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 350/403/16-ц.

Як слідує зі змісту укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цивільно-правового договору, метою його укладання є виконання її стороною певного чітко визначеного обсягу робіт.

При цьому, суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 822/1487/18, відповідно до яких показання так званих осіб, які нібито виконують трудові обов`язки і отримані інспектором безпосередньо під час перевірки, не можуть бути підставою для накладення штрафу на підприємця.

У свою чергу, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів під час інспектування, які б підтверджували, що ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у трудових відносинах.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що до правовідносин, що склались між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неможливо застосувати положення, що регулюють трудове законодавство, а відтак постанова, винесена посадовими особами Держпраці та Припис про усунення виявлених порушень є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999 р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних рішень, а отже вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України.

При цьому, представник позивача зазначив, що заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу з відповідними доказами буде додатково подана після прийняття судового рішення, в порядку та в строки визначені КАС України.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправними, скасування припису та постанови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Сумській області про усунення виявлених порушень №СМ 2399/1627/АВ/П від 11.12.2019.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №СМ2399/1627/АВ/П/ТД-ФС від 31.01.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області (вул. Горького, 28 Б, м. Суми, 40000, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору в розмірі 3984 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 52 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.03.2021.

Суддя О.М. Кунець