Справа № 405/2471/20
Суддя: Іванова Л. А.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/2471/20
Провадження №2-а/405/77/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Гершкул М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницькому в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 405/2471/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Олександрійської роти Кулик В.О. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з адміністративним позовом до інспектора Олександрійської роти Кулик В.О., в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 303125 від 13.04.2020 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.04.2020 року відповідачем було винесено оскаржувану постанову, якою її (позивача) визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу у розмірі 255 грн. Зазначена постанова мотивована тим, що вона ( ОСОБА_1 ) здійснила зупинку ближче 10 м від в`їзду, виїзду з прилеглої території, чим допустила порушення пункту 15.9 «и» Правил дорожнього руху. З вказаною постановою вона (позивач) не згодна, так як викладені в ній обставини не відповідають дійсності, при цьому, вона (позивач), дійсно, 13.04.2020 року, керуючи автомобілем Тойота Венза, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась в м. Олександрії та здійснила зупинку згідно Правил дорожнього руху по вул. 20 років Жовтня, 34, та, відповідно, вона ( ОСОБА_1 ) впевнена, що не порушувала Правил дорожнього руху, оскільки в зазначеному місці в`їзду або виїзду не має прилеглої території, також із змісту постанови, - в ній відсутні будь-які об`єктивні та беззаперечні докази наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. На підставі зазначеного, позивач просить оскаржувану постанову скасувати.

Ухвалою суду від 24.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду без виклику в судове засідання учасників справи.

При цьому, позивачем ОСОБА_1 подано заяву, яка зареєстрована судом 30.07.2020 року за вх. № 17052, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач інспектор Олександрійської роти Кулик В.О., який про дату розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, заяви, клопотань, відзив на позов, - не подавав.

Крім того, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача не надходило, а так само не надходили до суду і клопотання сторін по справі про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на викладене, зваживши обставини, викладені в адміністративному позові, та дослідивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, яка визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.04.2020 року інспектором Олександрійської роти Кулик В.О. винесено постанову серії БАА № 303125 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що 13.04.2020 року о 15 год. 10 хв. в м. Олександрія по вул. 20 років Жовтня, 34, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Venza, номерний знак НОМЕР_1 здійснила зупинку ближче 10 м від в`їзду, виїзду з прилеглої території, чим порушила п. 15.9 (и) ПДР України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивачем оскаржується правомірність винесеного відповідачем інспектором Олександрійської роти Кулик В.О. як суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови серії БАА № 303125 від 13.04.2020 року.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В свою чергу, конкретні правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про Національну поліцію», Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.10 ПДР прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Абзацом «и» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 встановлено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Об`єктом цього адміністративного проступку є суспільні відносини у галузі забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається, зокрема, у формі порушення правил зупинки.

Суб`єкт адміністративного проступку - спеціальний (водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення тощо).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й формі необережності.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

При цьому, окремо слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, задля висновку про наявність в діях особи складу адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення правил зупинки, посадова особа, що розглянула справу про адміністративне правопорушення, мала пересвідчитись про те, що порушення правил зупинки потягло за собою створення перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачем пункту 15.9 «и» Правил дорожнього руху в частині зупинки транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої територій і безпосередньо в місці виїзду, а також, що таке порушення, якщо воно мало місце, потягло за собою створення перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху.

Так, відповідно до правової позиції Верхового Суду, викладеної у постановах від 08 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а, від 18 липня 2019 року по справі № 216/5226/16-а належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Також, судом відзначається, що оскаржувана постанова серії БАА № 303125 від 13.04.2020 року не містить посилання на інші докази (пояснення свідків, речові докази) за результатами оцінки яких відповідач встановив порушення вимог п. 15.9 (и) Правил дорожнього руху та прийшов до висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та винність ОСОБА_1 в його (адміністративному правопорушенні) вчиненні, що в свою чергу об`єктивно позбавляє суд можливості належним чином дослідити докази по справі про адміністративні правопорушення в разі їх наявності та надати їм відповідну правову оцінку на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на зазначене, беручи до уваги твердження позивача про те, що вона, 13.04.2020 року в м. Олександрія по вул. 20 років Жовтня, 34, керуючи транспортним засобом Тойота Венза, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснила зупинку згідно Правил дорожнього руху та не порушувала п. 15.9 (и) Правил дорожнього руху, оскільки в зазначеному місці в`їзду або виїзду не має прилеглої території, при цьому, зазначені твердження позивача не спростовані відповідачем шляхом надання суду належних та допустимих доказів, на підставі чого суд приходить до висновку, що постанова серії БАА № 303125 від 13.04.2020 року в справі про адміністративне правопорушення, винесена суб`єктом владних повноважень інспектором Олександрійської роти Кулик В.О. не містить достатніх та беззаперечних доказів порушення позивачем ОСОБА_1 вимог п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху, та, як наслідок, вчинення нею адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, більш того, вина позивача не підтверджується будь-якими іншими, передбаченими процесуальним законом доказами.

Як наслідок, судом не встановлено, з яких саме міркувань виходив відповідач інспектор Олександрійської роти Кулик В.О., визнаючи позивача винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та у порушенні нею (позивачем) вимог п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху, зокрема, як зазначено у постанові серії БАА № 303125 від 13.04.2020 року про те, що порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху виразилося у порушенні правил зупинки, яким чином давав оцінку та досліджував обставини, на підставі яких прийшов до такого висновку та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, притягнувши позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим та за наведених вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість твердження позивача про безпідставність винесеної відповідачем відносно неї постанови і накладення адміністративного стягнення за відсутності в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача не проведено всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, на підставі чого адміністративний позов підлягає задоволенню, у зв`язку з чим постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 303125 від 13.04.2020 року відносно ОСОБА_1 , як така, що винесена суб`єктом владних повноважень в порушення вимог ст.ст. 245, 251, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підлягає скасуванню, а справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закриттю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ст.ст. 251, 254, 256,283, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Олександрійської роти Кулик В.О. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №303125 від 13.04.2020 року, винесену інспектором Олександрійської роти Кулик В.О., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255, 00 грн.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.295 КАС України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд, через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова