Справа № 240/19688/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

Справа № 240/19688/20

Головуючий суддя І інстанції - Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

25 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П.

перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши вказане клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ч.1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 118 КАС України, передбачено, що процесуальні строки - це встановленні законодавством або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Як встановлено з матеріалів справи, Житомирським окружним адміністративним судом 22 січня 2021 року було прийнято оскаржуване рішення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 09 березня 2021 року позивач подав апеляційну скаргу.

Згідно з вимогами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, позивач вказує на те, що з 15.02.2021 року по 05.03.2021 року у він перебував на лікарняному, в тому числі з 22.03.2020 року по 05.03.2021 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листом непрацездатності, а також випискою № 124 із медичної карти стаціонарного хворого.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Оцінивши надані ОСОБА_1 докази, колегія суддів вважає їх належними, оскільки вони підтверджують вищезазначені доводи апелянта.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що питання доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 № 475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Колегія суддів, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на апеляційне оскарження, на які заявник посилається як на поважні, виходячи з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів, з метою недопущення ситуації позбавлення особи права допуску до правосуддя, враховуючи, що спірні правовідносини мають публічно-правову природу, приходить до висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, а процесуальний строк звернення до суду з апеляційною скаргою поновленню.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність її вимогам статті 296 КАС України, суд вважає, що вказана апеляційна скарга подана з додержанням вищезазначених вимог, та відсутні перешкоди для постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 296, 300 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року задовольнити.

2. Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року.

3. Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

4. Надіслати учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження у справі.

5. Запропонувати учасникам справи протягом 5 днів з моменту отримання вказаної ухвали подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.