Справа № 420/15332/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22 березня 2021 року м.Одеса
Зала судових засідань №21
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Аракелян М.М.
За участю секретаря Макаренко А.І.
Від позивача: не з`явився,
Від відповідача: Чітак Б.В.,
30 грудня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ про задоволення скарги від 28.08.2020 №2935/5, винесений Міністерством юстиції України.
Ухвалою суду від 04.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.01.2021 року.
26.01.2021 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.
З урахуванням викладеного судом відкладено підготовче засідання на 22.02.2021 року.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці підготовче засідання з 04.03.2021 року перенесено на 09.03.2021 року.
За клопотанням представника відповідача підготовче засідання відкладено на 22.03.2021 року.
19.02.2021 року за вх.№ЕП/4626/21 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження. Клопотання обґрунтовано тим, що дана не справа не підлягає розгляду в поряду адміністративного судочинства. Виникнення спірних правовідносин у даній справі зумовлено незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2020 №2935/5, яким скасовано рішення державних реєстраторів. Позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Позовні вимоги у даній справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття особами права власності на спірне майно.
Розглянувши заявлене клопотання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного, тобто це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Крім того, у статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.
Згідно зі стандартами ЄСПЛ доступ до правосуддя розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права установленим законом судом.
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
Суд звертає увагу, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері державної реєстрації речових прав, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло внаслідок та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень (позиція Великої Падати Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 року у справі №367/2259/18 стосовно рішень у сфері земельних правовідносин).
Не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.
Суд зазначає, що предметом спору є наказ Міністерства юстиції України від 28.08.2020 №2935/5, яким скасовані рішення державних реєстраторів, в результаті чого позивач втратив право власності на певні об`єкти нерухомості.
Позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.
Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У даному випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт владних повноважень, рішеннями якого опосередковуються зміну майновому стані фізичних та юридичних осіб, зокрема, позивача.
Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на висновок про неможливість розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі.
Згідно ч.2 ст.238 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Суд роз`яснює, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст.ст. 239, 241-243, 248, 250, 256, 294, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Клопотання представника Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі задовольнити.
Роз`яснити, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства.
Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 29.03.2021 року.

Суддя М.М.Аракелян