Справа № 420/4750/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/4750/20

Категорія: 111010000 Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 07.10.2020 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДПС в Одеській області про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача з повернення надмірно сплаченого ЄСВ у сумі 7 371,54 грн.;

- стягнуння з рахунку відповідача, призначеного для сплати ЄСВ, на користь позивача 7 371,54 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що як фізична особа-підприємець (далі ФОП) за період діяльності з квітня по грудень 2018 року вона сплатила ЄСВ у загальній сумі 7 371,54 грн. (п/п №276 від 11 липня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №305 від 10 жовтня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №334 від 14 січня 2019 року на суму 2 457,18 грн.) За той же період як особа, що проводить незалежну професійну діяльність (адвокат) позивач також сплатила ЄСВ (додатково до сплати ЄСВ як ФОП) у загальній сумі 7 371,54 грн. (п/п №5 від 10 липня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №9 від 10 жовтня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №14 від 14 січня 2019 на суму 2 457,18 грн.). Ці кошти вважає надмірно сплаченими.

Також позивач зазначає, що 27 квітня 2020 року вона звернулася до ГУ ДПС в Одеській області з заявою про повернення надмірно сплаченого ЄСВ. Листом від 26 травня 2020 року ГУ ДПС в Одеській області було відмовлено у поверненні цих коштів, оскільки вони не є надмірно сплаченими.

Позивач зауважувала, що відмовляючи у поверненні надмірно сплаченого ЄСВ, відповідач порушує норму ч.13 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI), якою встановлено, що суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Цей Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року №6, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2016 року за №193/28323.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що з визнанням податкової консультації недійсною, податкові зобов`язання в ІКП не зникли та безпосередньо такої вимоги, як зобов`язання внести коригування до ІКП, рішенням суду не визначено. Згідно із даними автоматизованої інформаційної системи контролюючого органу станом на теперішній час ОСОБА_1 перебуває на обліку в Суворовській ДПІ як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 04 квітня 2018 року та як ФОП з 02 червня 2003 року. Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе, якщо вони одночасно є ФОП.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДПС в Одеській області щодо не повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого єдиного соціального внеску у сумі 7 371,54 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 помилково сплачені грошові кошти в сумі 7 371,54 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з відповідного рахунку ГУ ДПС в Одеській області.

Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області зазначає, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе, якщо вони одночасно є ФОП.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 є ФОП з 05 квітня 2001 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 31 серпня 2006 року внесено запис №0047402, та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС в Одеській області, Північне управління у м. Одесі, Суворовська податкова інспекція (Суворовський район м. Одеси) з 02 червня 2003 року як платник податків, та з 31 березня 2003 року як платник єдиного внеску.

Також, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань види діяльності:

- 69.10 Діяльність у сфері права (основний);

- 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна;

- 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

- 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту;

- 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.

22 січня 2018 року ОСОБА_2 . Радою адвокатів Волинської області видано Свідоцтво №990 про право на заняття адвокатською діяльністю.

27 квітня 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення надмірно сплаченого ЄСВ, в якій просила повернути надмірно сплачений ЄСВ на його рахунок: НОМЕР_1 в Акціонерному банку "Південний", адвокат ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , з таких підстав:

- позивач зареєстрований у ЄДР як ФОП з 05 квітня 2001 року, знаходиться з 02 червня 2003 року на обліку у ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (код ДПІ 1554);

- позивач є платником єдиного податку за ставкою 5 відсотків (третя група) за кількома видами діяльності, основний діяльність у сфері права (код 69.10);

- єдиний соціальний внесок позивач сплачує відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-V) з суми, що визначає самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- з 04 квітня 2018 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси взяла позивача на облік як платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру, а саме як фізичну особу, яка проводить незалежну професійну діяльність (адвоката);

- позивачем за час перебування на податковому обліку як ФОП з ознакою провадження незалежної професійної діяльності був сплачений ЄСВ як адвокатом (тобто додатково до сплати ЄСВ як ФОП) у загальній сумі 7 371,54 грн. (п/п №5 від 10 липня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №9 від 10 жовтня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №14 від 14 січня 2018 року на суму 2 457,18 грн.);

- ці кошти є надмірно сплаченими, оскільки за правовими висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні Верховного Суду від 02 вересня 2019 року №520/3939/19 (№Пз/9901/10/19) у зразковій справі щодо оподаткування самозайнятої особи яка одночасно зареєстрована як ФОП, особа, зареєстрована як ФОП з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, не має обов`язку подання окремої звітності та окремої сплати ЄСВ.

Листом, №10323/Ф/15-32-51-05-07 від 26 травня 2020 року (а.с.14-15), відповідач повідомив позивача, зокрема, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе, якщо вони одночасно є ФОП на підставі вищезазначених вимог Закону №2464-VI позивачу нараховано в автоматичному режимі у 2018 році єдиний внесок.

Судом першої інстанції також встановлено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року по справі №815/2618/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року скасовано. Ухвалено у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДФС України про визнання протиправною та скасування податкової консультації нове рішення про задоволення позову. Визнано протиправною та скасовано податкову консультацію ДФС України від 10 травня 2018 року №2069/Ф/99-99-13-2-03-14/1ПК, надану на звернення ОСОБА_1 .

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що хоча процедура щодо обліку платників єдиного внеску й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак у частині визначення видів платників єдиного соціального внеску вона суперечить Закону №2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акта, нижчому за ієрархією від указаного Закону.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.14.1 ст. 14 ПК України, ст. 1, ч.3 ст. 4, ст. 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI, п.2 ч.1 ст. 1, п.п.1, 2 ч.1 ст. 4, абз.1 п.1 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI, пп.1 п.5, п.п.6, 7, 8 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року №6, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2016 року за №193/28323.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа платник податку, який є ФОП або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Підпунктом 14.1.195 п.14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що "працівник" це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Згідно п.2 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI) адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно ч.3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно абз.2 п.1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та ФОП), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI встановлено, що до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абз.1 п.1 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у п.1 (крім абз.7), ч.1 ст.4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у п.п.4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Колегія суддів звертає увагу, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Крім того, враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме для досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Тобто, особа, яка проводить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах у межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з квітня по грудень 2018 року сплачувала ЄСВ у загальній сумі 7 371,54 грн. (п/п №276 від 11 липня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №305 від 10 жовтня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №334 від 14 січня 2019 року на суму 2 457,18 грн.) За той же період як особа, що проводить незалежну професійну діяльність (адвокат) позивач також сплатила ЄСВ (додатково до сплати ЄСВ як ФОП) у загальній сумі 7 371,54 грн. (п/п №5 від 10 липня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №9 від 10 жовтня 2018 року на суму 2 457,18 грн., п/п №14 від 14 січня 2019 на суму 2 457,18 грн.).

Тобто, у вищевказаний період позивач сплачувала ЄСВ і як особа, що проводить незалежну професійну діяльність (адвокат), і як ФОП.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок як ФОП, оскільки єдиний внесок вона вже сплатила як особа, що проводить незалежну професійну діяльність (адвокат).

Тобто, позивачем помилково було сплачено єдиний соціальний внесок за період з квітня по грудень 2018 року у сумі 7 371,54 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на повернення сплаченого позивачем єдиного внеску в розмірі 7371,54 грн. за відсутності у нього відповідного обов`язку щодо його сплати двічі.

Процедура зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску визначена Порядком №6 .

Відповідно до пп.1 п.5 Порядку №6 повернення коштів здійснюється у випадках: надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719.

Згідно з п.6 Порядку №6 повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення.

З огляду на п.7 Порядку №6 у разі надходження заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках:

- невідповідність заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку;

- недостовірність викладеної у заяві платника інформації;

- подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску;

- наявність у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні заяви про повернення коштів з рахунку 3719 платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

У разі задоволення заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає заяву з відміткою про підтвердження повернення коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання заяви з відміткою про підтвердження повернення коштів на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником Реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.

Пунктом 8 Порядку №6 визначено, що на підставі Висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення.

Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок платника, зазначений у Заяві, відкритий у банку або органі Казначейства.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач зверталась до податкового органу із відповідною заявою про повернення їй надміру сплаченого ЄСВ в розмірі 7 371,54 грн., однак, контролюючим органом відмовлено в задоволенні такої заяви, тобто вищезазначене рішення суб`єкту владних повноважень прийнято не у відповідності до норм чинного законодавства України.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.