Справа № 420/3506/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3506/20
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицькій Н.В.,
при секретарі - Поповій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (надалі відповідач, ГУ ДПС), в якому просив визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення від 08.08.2019р.;

- №, яким було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (надалі - ПДВ) на загальну суму 448 044,80 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 112 011,20 грн.;

- №, яким було застосовано штраф з ПДВ в розмірі 1 870,00 грн.;

- №, яким було збільшено грошові зобов`язання з військового збору за основним платежем на суму 33 603,36 грн. та за штрафними санкціями на суму 8 400,84 грн.;

- №, яким було збільшено суму грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб на суму 99 792,63 грн. - за основним платежем та 24 948,16 грн. за штрафними санкціями;

- №, яким було збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 403 240,32 грн. - за основним платежем та 100 810,08 грн. за штрафними санкціями;

- №, яким було застосовано суму штрафних санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 340,00 грн.

- №, яким було застосовано суму штрафних санкцій за платежем - адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 510,00 грн.;

- №, яким позивачу донараховано 137602,08 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі ЄСВ) та застосовано штрафні санкції на загальну суму 13 760,21 грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача відповідач дійшов помилкового висновку про те, що за 2017 рік позивач перевищив дозволений обсяг доходу, встановлений п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України, для суб`єкта господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності другої групи 1 500000 грн., і відповідно з 01.01.2018р. повинен був перейти на загальну систему оподаткування. Внаслідок не переходу позивача на загальну систему оподаткування, відповідач виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач стверджує, що ним не було перевищено дозволеного обсягу доходу за 2017 рік, оскільки відповідачем не враховано того факту, що протягом 2017 року позивач взяв кредит у вигляді кредитної лінії в загальному розмірі 1 млн. грн.. для проведення господарської діяльності, який відповідно до п.п.3 п.292.11 ст..292 ПК України не включається до чистого оподатковуваного доходу платника податків.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 29 травня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 (позивач) був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 29.04.2015 року за №015877, та перебуває на обліку в контролюючих органах з 30.04.2015 року за №86. З 01 січня 2016р. по 26 грудня 2018р. позивач перебував на спрощеній системі оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності - єдиний податок, ІІ група.

Оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі проведеної відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, результати якої оформлені актом перевірки від 07.06.2019р. №1105/15-32-13-05/ НОМЕР_1 (надалі акт перевірки).

В якості підстав для свого позову Позивач не вказує на порушення відповідачем порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також не оскаржує дії та рішення відповідача в частині організації та проведення такої перевірки, але зазначає в позовній заяві про те, що він не знав про проведення такої перевірки, а копії акту перевірки та спірних податкових повідомлень-рішень отримав вже у березні 2020 року у відповідь на адвокатський запит.

Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

В частині 1 акту перевірки наведені обставини, які пов`язані з призначенням та проведенням документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, а саме: копія наказу про проведення перевірки №3016 від 18.04.2019р. та повідомлення від 18.04.2019р. №543/13-05 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки були надіслані позивачу засобами поштового зв`язку листом 22.04.2019р., який було отримано згідно поштового повідомлення про вручення 03.05.2019р..

В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначив, що вказані наказ та повідомлення станом на час проведення перевірки позивачем отримані не були. Однак суд першої інстанції не наводить жодних обґрунтувань для такого висновку та будь-яких спростувань наведених в розділі 1 акту перевірки вищевказаних обставин повідомлення позивача про проведення такої перевірки рекомендованою поштовою кореспонденцією. Суд першої інстанції не витребував у відповідача доказів виконання ним приписів п.79.2 ст.79 ПК України, про які зазначено в розділі 1 акту перевірки.

На вимогу суду апеляційної інстанції відповідачем надані такі докази, зокрема, копія наказу про проведення перевірки №3016 від 18.04.2019р. та повідомлення від 18.04.2019р. №543/13-05 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, докази надіслання копії цих документів позивачу поштою 22.04.2019р., та доказ їх отримання - поштове повідомлення про вручення 03.05.2019р. (т.5 а.с.217-219), з яких вбачається дотримання відповідачем вимог п.79.2 ст.79 ПК України при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

Що стосується правомірності винесення спірних повідомлень-рішень, які є предметом оскарження позивачем, то колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки слідує, що підставою для винесення всіх спірних податкових повідомлень-рішень став висновок акту перевірки про перевищення позивачем за 2017 рік дозволеного обсягу доходів від підприємницької діяльності, встановленого п.291.4 ст.291 ПК України для суб`єкта господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності другої групи 1 500000 грн..

В обґрунтування такого висновку податковий орган в акті перевірки та в поданих суду заявах по суті справи, зазначив таке.

Сума валового доход позивачем задекларована у податкових деклараціях платника єдиного податку ІІ групи наступним чином: за 2016 рік (декларація № від 03.02.17) на суму 600 000 грн.; за 2017 рік (декларація №37929 від 08.02.18) на суму 600 000 грн.; за 2018 рік( декларація № 38216 від 08.02.19 ) на суму 1 488 500 грн..

Позивач здійснював роздрібну торгівлю за замовленнями через мережу Інтернет. Дохід від підприємницької діяльності підприємець отримував у безготівковій формі від фізичних осіб громадян, що встановлено за виписками банку, наданими для використання у проведені перевірки першим ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області службовою запискою №123/11/15-32-23-02-11 від 05.03.2019 року, а саме банківські виписки Южне ГРУ АТ КБ «ПриватБанк» м.Одеса 2016-2018 роки по рахункам: НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 .

Згідно наданих в електронному вигляді банківських виписок позивач отримував на поточні (карткові) рахунки кошти від реалізації товарів (одяг, аксесуари) за замовленням через мережу Інтернет. Кошти за замовлений товар надходили на поточний рахунок, відкритий на позивача, як на фізичну особу-підприємця (рахунок № НОМЕР_2 ), та на карткові рахунки позивача, відкриті на громадянина - фізичну особу (карткові рахунки № НОМЕР_6 та № НОМЕР_4 ).

За виписками банку по вказаним рахункам встановлено отримання доходу від продажу товару за замовленням через мережу Інтернету:

- за 2016 рік 1 067 266 грн. (надходження на поточний рахунок № НОМЕР_2 становлять 538 528 грн., на картковий рахунок № НОМЕР_6 0,00 грн., на картковий рахунок № НОМЕР_4 - 528738,50 грн.);

- за 2017 рік 2 165 284грн. (надходження на поточний рахунок № НОМЕР_2 становлять 1 011 854 грн., на картковий рахунок № НОМЕР_6 38 025грн., на картковий рахунок № НОМЕР_4 - 1 115 405 грн.);

- за 2018 рік 2 240 224 грн. (надходження на поточний рахунок № НОМЕР_2 становлять 1 164 763 грн., на картковий рахунок № НОМЕР_6 1 075 461 грн., на картковий рахунок № НОМЕР_4 - 0,00 грн.).

Такі обставини за висновком податкового органу вказують на порушення позивачем наступних норм податкового законодавства, які визначають умови перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності другої групи:

- пункту 291.2. ст.291 ПКУ, яким визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

- пункту 291.4 ст.291 ПКУ, за яким суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності другої групи, це фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень;

- пункту 292.1 ст.292 ПКУ - доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є: дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

З урахування наведених порушень перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності другої групи, відповідач виніс спірні податкові повідомлення-рішення.

Наведені податковим органом обґрунтування винесення спірних повідомлень-рішень за змістом акту перевірки полягають в наступному:

1. Щодо повідомлення-рішення №, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку на суму 99 792,63 грн. та штрафної санкції на суму 24 948,16 грн..

Згідно пункту 293.4 ст.293 ПКУ, ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої-третьої групи (фізичні особи підприємці) у розмірі 15 відсотків, зокрема, до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

Враховуючи отримання позивачем доходу від підприємницької діяльності за 2017 рік більше, ніж дозволено для перебування на спрощеній системі оподаткування ІІ групи (1,5млн.грн.) у сумі 2165284,23 грн., позивач в порушення вимог пп.291.4 , п.293.4 ст.293 ПКУ не нарахував та не перерахував до бюджету єдиний податок у сумі 99792,63грн. (2165284,23 -1500 000)*15% = 99792,63грн.).

2. Щодо повідомлення-рішення №, яким було збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 403 240,32 грн. та 100 810,08 грн. за штрафними санкціями, а також податкового повідомлення-рішення №, яким було застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 340,00 грн. за не подання декларацій з податку на доходи фізичних осіб.

Підпунктом 1 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ, у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та не здійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки , - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

В порушення такої вимоги позивач, перевищивши дозволений обсяг доходу за 2017 рік (1,5 млн.грн.), повинен був з 01.01.2018 року перейти на загальну систему оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 ПКУ та сплачувати до бюджету самостійно розраховані авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначено статтею 177 ПКУ, згідно з пунктом 177.2 якої, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи підприємця.

До перевірки не надано документів, які б підтверджували придбання реалізованого товару та інші документи на підтвердження понесених витрат, що стосуються здійснення підприємницької діяльності у 2018 році, про що складено акт від 31.05.2019 року №539 про ненадання документів.

Згідно пп.177.5.2, п.177.5, ст.177 ПКУ фізичні особи підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набирання чинності цим Кодексом, подають податкову декларація за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування.

Відповідно до п.177.11, ст.177 ПКУ фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, протягом 30 календарних днів з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

У разі проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця за її рішенням останнім базовим податковим (звітним) періодом є період з дня, наступного за днем закінчення попереднього базового податкового (звітного) періоду до останнього дня календарного місяця, в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Таким чином, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.177.2 ст.177 ПКУ у вигляді заниження загального оподатковуваного доходу за 2018 рік на суму 2 240 224 грн..

Також в акті перевірки зазначено, що позивач не дотримався встановленого порядку подання до контролюючих органів податкових декларацій, не подавши декларацію про майновий стан за 1 квартал 2018 року по строку до 09.05.2018 року, чим порушив пп.177.5.2 ст.177 ПКУ, а також за 2018 рік ліквідаційну, по строку до 25.01.2019 року, чим порушив п.177.11 ст.177 ПКУ.

За висновком акту перевірки позивач, порушуючи вимоги, п.167.1 ст.167, п.177.2 ст.177 ПКУ не надав декларацію про майновий стан за 1 кв.2018 року, за 2018 рік, тим самим занизив суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності на суму 403240,32 грн. за 2018 рік..

3. Щодо повідомлення-рішення №, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування на суму 33 603,36 грн. та штрафних санкцій 8 400,84 грн.

В акті перевірки міститься висновок про те, що, перевищивши дозволений обсяг доходу за 2017 рік (1,5 млн.грн.), позивач, відповідно до п.п. 1.1 п.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ, повинен був з 01.01.2018 року перейти на загальну систему оподаткування та в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року повинен бути платником військового збору.

Відповідно до пп.1.4 п.16.1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

З цих підстав в акті перевірки міститься висновок про заниження позивачем військового збору від результатів здійснення підприємницької діяльності за 2018 рік на загальну суму 33603,36 грн..

4. Щодо повідомлення-рішення №, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 448 044,80 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 112 011,20 грн., та податкового повідомлення-рішення №, яким було застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 1 870,00 грн. за неподання декларацій з ПДВ.

Відповідно до п.181.1 ст.181 ПКУ, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розд. V ПКУ, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст. 183 ПКУ, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Згідно із п.183.2 ст.183 ПКУ у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст.181 ПКУ.

Відповідач в акті перевірки вказує на те, що отримавши за 2017 рік дохід у сумі 2 165 284 грн., позивач повинен був не пізніше 10 числа календарного місяця (до 10.01.2018 року), що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст.181 ПКУ сума від здійснення операцій (1000000 грн.) подати до контролюючого органу заяву про обов`язкову реєстрацію особи як платника ПДВ.

Пунктом 183.10 ст. 183 ПКУ визначено, що будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і, у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

В порушення п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2 ст.183 ПКУ позивач не надав заяву про обов`язкову реєстрацію особи як платника податку та відповідно занизив податкове зобов`язання з ПДВ за 2018 рік у загальній суми ПДВ 448044,80 грн. (2 240224 *20%)

Відповідно до ст.202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом для платників податку на додану вартість є один календарний місяць, з врахуванням таких особливостей:

а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

З цих підстав в акті перевірки міститься висновок про те, не дотримавшись вимог щодо обов`язкової реєстрації платником ПДВ з 01.01.2018 року, позивач не надав до контролюючого органу податкові декларації з ПДВ за 11 податкових періодів.

5. Щодо рішення № яким позивачу донараховано 137602,08 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі ЄСВ) та застосовано штрафні санкції на загальну суму 13 760,21 грн..

Відповідно до пункту п.4 ч.1 ст.4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№ 2464-VI) платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності;

Згідно абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.3 ст.7 Розділу ІІІ цього Закону нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до п.1,2 частини другої ст.6 зазначеного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та вести облік витрат (доходу) застрахованої особи й нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, а також зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Отже, для фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно займаються незалежною професійною діяльністю, базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є сума доходу, отриманого від діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не менше за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід та не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої п.4 ст.1 Закону № 2464-VI .

Враховуючи виявлене перевіркою заниження позивачем загального оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки, в акті перевірки зазначено, що перевіркою, щодо правильності нарахування позивачем ЄСВ з сум чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% з врахуванням максимального розміру доходів (670 140 грн.), на який нараховується ЄСВ, встановлено заниження позивачем ЄСВ на загальну суму 137602,08грн..

Окрім того, до позивача на підставі частини 3 ст.25 Закону № 2464-VI застосована штрафна санкція у розмірі 10 % від суми заниження, що склало 13 760, 21 грн..

6. Щодо повідомлення-рішення №, яким було застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн..

ФОП ОСОБА_1 було надіслано повідомлення №543/13-05 від 18.04.2019 року із зазначенням необхідності надання усіх документів, що стосуються здійснення підприємницької діяльності, яке отримано 03.05.2019 року. Документи до перевірки не надано, чим порушено п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України.

До перевірки не надано, зокрема, договір оренди та/або інші право установчі документи відносно магазину за адресою АДРЕСА_1 .; виписки банку по рахункам; книгу обліку доходів підприємця, зареєстрована в контролюючому органі; документи щодо придбання реалізованого товару та інші документи, що стосуються здійснення підприємницької діяльності, про, що складено акт не надання документів №539 від 31.05.2019 року.

Відповідно до пункту 121.1. статті 121 ПКУ в редакції на час виникнення спірних відносин, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Викладена в позовній заві аргументація позивача щодо предмету позову не містить детального аналізу підстав для винесення кожного спірного повідомлення-рішення, а зводиться до заперечень висновку податкового органу про перевищення позивачем за 2017 рік дозволеного обсягу доходів для суб`єкта господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності другої групи, як загальної підстави для винесення всіх спірних повідомлень-рішень.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції повністю погодився з викладеними в позові доводами позивача про помилковість висновків акту перевірки про перевищення позивачем за 2017 рік дозволеного обсягу доходів для суб`єкта господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності другої групи 1500000 грн. та необхідності переходу з 01.01.2018р на загальну систему оподаткування, та дійшов висновку, що податковим органом під час проведення перевірки було помилково враховано та визначено як дохід кредитні кошти в загальному розмірі 962 733 грн., які позивач отримав у готівковому вигляді від ТОВ «Центр ефективних фінансових рішень» за кредитним договором на зворотній основі, в зв`язку з чим, позивачем за 2017 рік було отримано загальний дохід в розмірі 1 202 551 грн. (2 165 284 грн. - 962 733 грн.), тобто в межах дозволеного обсягу (1500000 грн.).

При цьому суд першої інстанції також послався на висновок судово-економічної експертизи від 17.04.2020р. №494/1, яка проведена судовим експертом ОСОБА_2 на замовлення позивача, і в якій експерт дійшов висновку про не підтвердження висновків акту перевірки з тих підстав, що податковий орган помилково відніс до доходу від підприємницької діяльності позивача за 2017 рік отримані позивачем від ТОВ «Центр ефективних фінансових рішень» кошти по кредитному договору в сумі 962 733 грн..

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Як вже зазначено вище, висновок акту перевірки про перевищення позивачем за 2017 рік дозволеного обсягу доходу в 1 500000 грн. обґрунтовується податковим органом з посиланням на виписки по банківському рахунку позивача № НОМЕР_2 , та картковим рахункам позивача № НОМЕР_6 та № НОМЕР_4 .

Однак суд першої інстанції не витребував доказів, на які послався відповідач в акті перевірки в обґрунтування свого висновку про перевищення позивачем дозволеного обсягу доходу для суб`єкта господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності другої групи, зокрема, не витребував у відповідача виписки по рахунку позивача № НОМЕР_2 , та картковим рахункам позивача № НОМЕР_6 та № НОМЕР_4 , та не дав їм належної правової оцінки.

Судовий експерт ОСОБА_2 у своєму висновку судово-економічної експертизи від 17.04.2020р. №494/1, який наданий позивачем до матеріалів даної справи (т.2 а.с.240-250), та врахований судом першої інстанції, також не надав оцінки всім доводам акту перевірки про перевищення позивачем дозволеного обсягу доходу для суб`єкта господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності другої групи, не витребувавши та не надавши оцінку сумам грошових коштів, які надходили на карткові рахунки позивача № НОМЕР_6 та № НОМЕР_4 .

Більш того, експерт Бурдейний С.М. в своєму висновку проаналізував надану йому банківську виписку АТ КБ «Приватбанкк» на 123 арк. (т.2 а.с.93-216) по поточному рахунку позивача № НОМЕР_2 та зазначив, що на цей рахунок з січня по грудень 2017 року надійшло грошових коштів на суму 2 165284 грн., що не відповідає дійсності, оскільки загальна сума коштів, яка надійшла на цей рахунок протягом 2017 року склала 1 011 854 грн..

При цьому, вказаний експерт без будь-якого документального підтвердження стверджує, що в період з 02.06.201р. по 29.12.2017р. позивач перевів зі свого власного рахунку як фізичної особи на свій рахунок як фізичної особи-підприємця 962 733 грн. кредитних коштів, отриманих позивачем в готівковій формі від ТОВ «Центр ефективних фінансових рішень».

Жодних доказів проведення позивачем в період з 02.06.201р. по 29.12.2017р. банківських операцій по поповненню свого карткового рахунку кредитними коштами в загальній сумі 962 733 грн. та по переведенню цих коштів на свій рахунок, як фізичної особи-підприємця експерт не зазначив. Не надав таких доказів суду і позивач.

В підсумку експерт прийшов до хибного висновку, що загальна сума доходу за 2017 рік, яка надійшла на поточний ранок позивача № НОМЕР_2 , за вирахуванням отриманих кредитних коштів в сумі 962 733 грн., складає 1202551 грн. (2 165284 грн. - 962 733 грн.), що є менше від встановленого пп.291.4 , п.293.4 ст.293 ПКУ ліміту.

Відповідно до ст.108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем висновок судового експерта Бурдейного С.М. від 17.04.2020р. №494/1 не може бути врахований при вирішенні даного спору та підлягає відхиленню, оскільки цей висновок винесений без врахування всіх доказів, на яких ґрунтуються висновки акту перевірки, які були предметом дослідження в цьому експертному висновку, та ґрунтується на обставинах та фактах, які не відповідають дійсності та не підтверджені доказами.

Відтак, наведені позивачем у позовній заяві та підтримані судом першої інстанції доводи про надходження на розрахунковий рахунок позивача № НОМЕР_2 отриманого позивачем кредиту від ТОВ «Центр ефективних фінансових рішень» в розмірі 962 733 грн., колегія суддів вважає такими, що не підтверджені належними доказами.

У своїх додаткових поясненнях від 25.01.2021 р. позивач після ознайомлення з наданими відповідачем до справи виписками по картковим рахункам позивача № НОМЕР_6 та № НОМЕР_4 (т.3 а.с.112-270, т.4, т.5 а.с.1-183), додатково зазначив, що з загальної суми 1 115 405 грн., які надішли у 2017 році на його картковий рахунок № НОМЕР_4 , сума в розмірі 1 088 475 грн. - це внесені ним особисто власні кошти, повернення наданих позивачу займів, поповнення карткового рахунку кредитними коштами через платіжний термінал та збирання коштів на благодійність. І лише платежі на загальну суму 26 930 грн., які протягом 2017 року надішли на цей картковий рахунок з призначенням платежу «за товар», перелік яких наведений позивачем у розрахунку до цих додаткових пояснень, можуть вважатися такими, що пов`язані з підприємницькою діяльністю позивача (т.6 а.с.51-59).

Проаналізувавши доводи сторін та долучені до справи докази, колегія суддів зазначає, що ключове питання для правильного вирішення даного спору полягає в наступному: чи вірно податковий орган визначив загальну суму доходу позивача від підприємницької діяльності за 2017 рік в загальному розмірі 2 165 284 грн., з урахуванням тих сум, які надійшли на поточний рахунок позивача як приватного підприємця № НОМЕР_2 в сумі 1 011 854 грн., та на карткові рахунки позивача як фізичної особи № НОМЕР_6 38 025 грн. та № НОМЕР_4 - 1 115 405 грн..

При вирішенні цього питання колегія суддів виходить з наступних положень Податкового кодексу України, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин:

- спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (п.291.2. ст..291);

- суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (пп.2 п. 291.4 ст..291);

- доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності (пп.1 п.292.1. ст.292);

- доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з цією главою, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу (п.292.9. ст..292);

- до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів (пп.3 п.292.11 ст.291);

- платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент (ст..162);

- загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом;

- загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця; загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (п.164.1.1 - 164.1.3 ст..164).

Статтею 165 ПКУ визначений перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема, і дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до цього Кодексу (пп.165.1.36 ст.165).

Відповідно до п.168.2.1 ст.168 ПКУ платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

З наведених положень Податкового кодексу слідує, що доходи платника єдиного податку від своєї підприємницької діяльності не включаються до річного оподатковуваного доходу цієї особи, як платника податку на доходи фізичних осіб, а відповідно доходи, які отримала така фізична особа не у зв`язку зі своєю підприємницькою діяльності, не повинні включатися до доходу цієї особи, як приватного підприємця - платника єдиного податку.

Як вже було зазначено, податковий орган визначив загальну суму доходу позивача від підприємницької діяльності за 2017 рік в загальному розмірі 2 165 284 грн., з урахуванням тих сум, які надійшли на поточний рахунок позивача, як приватного підприємця № НОМЕР_2 в сумі 1 011 854 грн., та на карткові рахунки позивача, як фізичної особи, № НОМЕР_6 38 025 грн. та № НОМЕР_4 - 1 115 405 грн..

В рамках даного спору не є спірним віднесення сум, які надійшли на поточний рахунок позивача, як приватного підприємця № НОМЕР_2 в розмірі 1 011 854 грн., до доходу позивача від підприємницької діяльності за 2017 рік.

Що стосується суми 1 115 405 грн., яка надійшла протягом 2017 року на картковий рахунок позивача, як фізичної особи, № НОМЕР_4 , то представник позивача заперечує проти віднесення всієї цієї суми до доходу позивача від підприємницької діяльності за цей рік, стверджуючи, що з цієї суми лише 26 930 грн. можуть бути віднесені до доходу від підприємницької діяльності, оскільки платежі на цю суму мають призначення, як оплата за товар, а інші надходження на цей картковий рахунок не мають відношення до підприємницької діяльності позивача.

Проаналізувавши долучену до матеріалів справи банківську виписку по картковому рахунку позивача, як фізичної особи, № НОМЕР_4 за 2017 рік (т.4), колегія суддів зазначає, що цією випискою підтверджується надходження на рахунок позивача грошових коштів від великої кількості фізичних осіб з різних населених пунктів України. В той же час, відображені в цій виписці відомості щодо надходжень грошових коштів не дають суду апеляційної інстанції підстав стверджувати, що кошти на загальну суму 1 115 405 грн., які надійшли протягом 2017 року на цей картковий рахунок позивача, можна безумовно віднести до доходу від підприємницької діяльністю позивача.

Колегія суддів погоджується з доводами представника позивача, що лише частина надходжень на цей картковий рахунок за 2017 рік в загальному розмірі 26 930 грн., може бути віднесена до доходу позивача від підприємницької діяльності, оскільки платежі на цю суму мають відомості про оплату за певний товар (футболки, светри, брюки та інш.).

Виходячи з цього, колегія суддів вважає таким, що не доведений належними доказами висновок податкового органу про отримання позивачем доходу від підприємницької діяльності за 2017 рік в загальному розмірі 2 165 284грн., і, як наслідок, є недоведеним висновок про перевищення позивачем за 2017 рік дозволеного обсягу доходу, встановленого п.291.4 ст.291 ПКУ, для суб`єкта господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності другої групи в розмірі 1500000 грн..

В той же час колегія суддів зазначає, що грошові кошти, які надходили на карткові рахунки позивача № НОМЕР_6 та № НОМЕР_4 від великої кількості фізичних осіб протягом 2016-2018 років, і які не можуть бути однозначно кваліфіковані як оплата за товари, роботи чи послуги в рамках підприємницької діяльності позивача, можуть бути об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб за правилами розділу IV Податкового кодексу України.

Оскільки висновок акту перевірки про перевищення позивачем за 2017 рік дозволеного обсягу доходу для суб`єкта господарювання платника єдиного податку другої групи не знайшов свого підтвердження належними доказами, а такий висновок був головним для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, то колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування таких повідомлень-рішень підлягають задоволенню, але з інших підстав, ніж зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року підлягає зміні в частині підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року змінити в частині підстав для задоволення позову.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 26 березня 2021 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.