Справа № 260/2295/20
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2021 рокум. Ужгород№ 260/2295/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання - Попович М.М.,

за участі:

позивач - не з`явився,

представник відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради (89502, вул. Залізнична, 1, м. Чоп, Ужгородський район, Закарпатська область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через представника - ОСОБА_2 , звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради, в якій просить:

1. Визнати протиправною відмову, оформлену листом Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради від 26.05.2020 року №663/02-12.

2. Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради нарахувати та виплатити позивачу разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року як особі учаснику бойових дій у розмірі 5-ми мінімальних пенсій за віком, з врахуванням тієї суми яка була вже виплачена.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що до 05 травня 2020 року отримала разову грошову допомогу у розмірі 1390,00 грн. Однак, на час виникнення спірних правовідносин, діяла редакція статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Враховуючи зазначене, вважає, що разова грошова допомога до 05 травня у 2020 році йому мала бути виплачена у розмірі 8190,00 грн., що свідчить про недоплату йому вказаної допомоги у розмірі 6800,00 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому останній зазначив, що обсяги видатків на виплату разової грошової допомоги ветеранам війни на 2020 рік відповідають розмірам, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112, а тому правові підстави для виплати разової грошової допомоги до 5 травня позивачу в іншому розмірі відсутні.

Ухвалою суду від 23 липня 2020 року зупинено провадження у адміністративній справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №440/2722/20.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року провадження у справі поновлено.

05 березня 2021 року до суду від представника відповідача надійшла заява про збільшення/зменшення позовних вимог, в якій уточнює другу позовну вимогу, та просить стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року як особі учаснику бойових дій у розмірі 6800,00 грн.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, проте в матеріалах справи міститься заява від таких про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, проте до суду від такого надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Суд, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені статтею 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для ветеранів війни - учасників бойових дій, в тому числі і на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, що підтверджується копією посвідчення, наявного в матеріалах справи,

Позивач отримала разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 1390,00 грн. У подальшому позивач звернулася до відповідача із заявою про нарахування і виплату їй недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, встановленої статтею 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, проте отримала відповідь, що їй виплачена разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №112, а тому її розмір не підлягає перерахунку.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Статтею 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції від 25.12.1998) було встановлено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Проте законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, відповідно до якого було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», де передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій - 1390 гривень.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) дійшов висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону №3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України та визнав таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вирішуючи питання про право як Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, так і Велика Палата Верховного Суду дійшли висновку по зразковій справі №440/2722/20, що з 27.02.2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році підлягає нарахуванню і виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) у розмірі, визначеному частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-ХІV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у таких розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої витребовується майно.

У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення Європейського суду з прав людини у справі (далі - ЄСПЛ) «Стретч проти Сполученого Королівства», заява №44277/98 (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат, у тому числі, у разі їх невиплати є втручанням у право на мирне володіння майном (пункт 34 рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10).

«Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (заява №44912/98, пункт 52).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі «Формер Кінг з Греції та інші проти Греції», заява №25701/94, пункт 79 та пункт 82).

У справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) Суд встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, виходячи з встановлених у справі фактичних обставин, суд зазначає про наявність «законних сподівань» на отримання позивачем власності у розумінні статті 1 Протоколу 1, оскільки статус особи з інвалідністю внаслідок війни передбачає право на нарахування та виплату щорічної разової допомоги у розмірі, визначеному положеннями статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що становить сім мінімальних пенсій за віком. Натомість, відповідач, допустивши бездіяльність щодо здійснення доплати сум грошової допомоги, фактично звужує право позивача на отримання гарантованої виплати.

Разом з тим, суд не погоджується з обраним позивачем способом судового захисту його порушеного права у вигляді стягнення з відповідача на недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги.

Матеріали справи підтверджують, що відповідачем розмір щорічної разової грошової допомоги позивачу був нарахований та виплачений в розмірі, передбаченому Постановою № 112, а не Законом № 3551-ХІІ.

Відтак, вимога про стягнення ненарахованої суми є передчасною, а належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача має бути зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму допомоги.

Тим більше, що саме такий спосіб захисту застосований і Верховним Судом у зразковій справі № 440/2722/20.

Відтак, враховуючи відсутність будь-яких ефективних засобів правового захисту порушеного права позивача, окрім судового, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту у цій справі суду слід визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради у виплаті виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у належному розмірі, всупереч вимогам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5-го травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у повному обсязі, що становить п`ять мінімальних пенсій за віком та здійснити виплату сум недоплаченої частини разової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення ним будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради (89502, вул. Залізнична, 1, м. Чоп, Ужгородський район, Закарпатська область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

3. Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 березня 2021 року.

СуддяЯ. М. Калинич