Справа № 237/4686/20
Суддя: Сенаторов В. А.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа номер 237/4686/20
Номер провадження 2-а/237/13/21
РІШЕННЯ
Іменем України
19.02.21 року м. Курахове
Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Сенаторова В.А.,
при секретарі судового засідання Лахно Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Курахове адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , капрала поліції УПП в Донецькій області, 1 батальон 2 рота, про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
До Мар`їнського районного суду Донецької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , капрала поліції УПП в Донецькій області, 1 батальон 2 рота, про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, в якому він просить скасувати постанову серії ЕАН № 3581346 від 21.12.2020 року, винесену капралом поліції УПП в Донецькій області Куркчи К.О., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 21.12.2020 року відповідачем було складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ним п. 12.4 ПДР України, у зв`язку із порушенням ним швидкісного режиму в населених пунктах. На підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.
Разом із цим, вказує, що відповідач порушив процедуру розгляду справи, а саме не роз`яснив йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, не надав можливості звернутися за правовою допомогою, не надав можливості подати докази, заявити клопотання, ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення або надати пояснення, склав постанову на місці зупинки, що за своєю суттю є порушенням прав позивача. Крім того, вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом із функцією фото- та відеофіксації, але не в автоматичному, а у ручному режимі, а до постанови не долучено доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.
На підставі викладеного позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена безпідставно, з істотним порушенням прав позивача, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.
Відповідач надав суду відзив, у якому доводи позивача визнав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що діяв у відповідності до норм Конституції України, норм КУпАП та підзаконних актів, використання лазерного вимірювача швидкості руху «TruCAM LTI 20/20» є правомірним, докази, отримані за його допомогою, є належними та допустимими, а факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення був зафіксований відповідним відеозаписом. Відповідач стверджує, що в силу вимог ст. 258 КУпАП обов`язок складати протокол був відсутній, оскільки розгляд даної категорії справ віднесений до компетенції Національної поліції.
Позивач про час, дату та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 про час, дату та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.
Як вбачається зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 3581346, ОСОБА_1 було притягнуто 21.12.2020 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Як зазначено в постанові, 21.12.2020 року о 10:27 годині в м. Маріуполь по пр. Карпова, 190, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 79 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пунктів на 29 км/год, що зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20, чим порушив п. 12.4 ПДР України.
Виходячи з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У рішенні від 06.12.1988 року по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (рішення ЄСПЛ від 24.11.2000 року у справі «Дактарас проти Литви»).
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливо лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як встановлено судом, вимірювання швидкості руху автомобіля позивача проводилося за допомогою лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів TruCam LTI 20/20.
Копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18780 від 21.05.2020 року, чинного до 21.05.2021 року, підтверджується, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № TC000587 за результатами повірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.
До матеріалів справи працівником поліції було долучено диск із відеозаписом з пристрою TruCam, похідну від вказаного відеозапису таблицю, на якій зафіксовано транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 , та відеозапис з нагрудної камери поліцейського.
Надаючи правову оцінку вказаному відеозапису з пристрою TruCam та похідної від нього фототаблиці суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
При цьому, у постанові, зокрема, повинно бути зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, у випадку здійснення вказаної дії.
З оригіналу оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що у графі «Місце вчинення правопорушення» працівником поліції зазначено, що фіксація правопорушення здійснювалась приладом TruCam LTI 20/20, при цьому серійний номер вказаного технічного пристрою викладено нечітко.
У графі «До постанови додаються» вказані фото, відео в архіві TruCam LTI 20/20, серійний номер нечіткий, дані про наявність відеозапису з нагрудної камери поліцейського також нечіткі.
В той же час, зі свідоцтва про повірку технічного засобу встановлено, що вказане свідоцтво видано відносно пристрою TruCAM LTI 20/20 № TC000587.
Таким чином з матеріалів справи неможливо однозначно визначити технічний засіб, на який було зафіксовано правопорушення, встановити, що порушення було зафіксовано працівником поліції саме на той пристрій, результати успішної повірки якого були долучені до матеріалів справи, у зв`язку з чим суд не приймає у якості допустимого доказу наданий працівником поліції відеозапис з технічного пристрою «TruCAM», а відтак є недопустимим і похідний від вказаного відеозапису доказ фототаблиця із зображенням автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 .
Позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2019 року по справі 428/2769/17, згідно якого у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Таким чином, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності його дій при розгляді справи про адміністративне правопорушення та наявності доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України.
Сам по собі виклад суті адміністративного правопорушення в постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Така позиція суду узгоджується з правовими висновками, наведеними в Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17.
Враховуючи викладене, відповідачем не доведено наявність вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, до справи не було долучено допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, які б підтвердили факт порушення позивачем пункту 12.4. Правил дорожнього руху, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.
Стосовно доводів позивача про не взяття до уваги заперечень відповідача, його пояснень та зауважень, порушення процесуальних вимог щодо місця розгляду справи, що мало наслідком обмеження прав позивача, наданих йому ст. 268 КУпАП, зокрема, права користуватись правовою допомогою, суд зазначає наступне.
Ст. 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Конституційний Суд України зазначив також про те, що гарантування кожному права на правову допомогу покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня.
Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплені ст. 268 КУпАП, зі змісту якої вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед іншого, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
У ч. 2 ст. 258 КУпАП вказано, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до ст. 222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 122, розглядають органи Національної поліції.
Положеннями ч. 4 ст. 258 КУпАП визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Таким чином, оскільки позивачу працівником поліції інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, розгляд якого віднесено то компетенції органів Національної поліції, суд приходить до висновку, що відповідачем в розумінні ч. 4 ст. 258 КУпАП, правомірно було винесено постанову саме за місцем вчинення правопорушення.
При цьому КУпАП не містить вказівок на те, що постанова повинна складатись виключно за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Керівне значення в даному випадку має той факт, що постанова була складена за місцем вчинення правопорушення.
Згідно правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 27.12.2019 року по справі 310/4817/17, скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015).
Зі змісту ч. 4 ст. 258 КУпАП вбачається, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. З урахуванням наведеного, твердження про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та вимог статті 268 КУпАП суд вважає безпідставними.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КуПАП, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, прийнятою без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та підлягає скасуванню, а справа закриттю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , капрала поліції УПП в Донецькій області, 1 батальон 2 рота, про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.
Постанову поліцейського роти № 2 батальону № 1 УПП в Донецькій області капрала поліції Куркчи Костянтина Олександровича серії ЕАН № 3581346 від 01.06.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.
Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ст. 297 КАС України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено 25.02.2021 року.

Суддя В.А.Сенаторов