Справа № 480/1313/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року Справа № 480/1313/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1313/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Беївської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області, викладену в Наказі від 01.02.2021р. №18-922/16-21-СГ ;

- зобов`язати відповідача надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Беївської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ще у 2019 році зверталась до відповідача з заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою на території Беївської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області. Однак, Наказом ГУ Держгеокадастру від 28.12.2019 року №18-23329/16-19-СГ їй було відмовлено у задоволенні її клопотання з посиланням на те, що землі за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність перебувають у користуванні іншої особи. За рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2020р. по справі №480/1391/20 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано Наказ ГУ Держгеокадастру 28.12.2019 року №18-23329/16-19-СГ за зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду від 23.04.2020р. по справі №480/1391/20 відповідачем було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання їх дозволу на розробку проекту землеустрою, однак, Наказом від 01.02.2021р. №18-922/16-21-СГ було п о в т о р н о відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з посиланням на : н е в і д п о в і д н і с т ь місця розташування земельної ділянки вимогам закону, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Так, відповідач зазначає, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. При цьому, згідно згоди ТОВ «БЕЄВЕ» від 28.11.2019р. на безоплатне вилучення частини земельної ділянки, яка перебуває у користуванні на підставі договору оренди землі від 15.08.2008р., неможливо визначити, на яку саме частину земельної ділянки надана згода на вилучення та чи сформована вона як об`єкт цивільних прав в порядку встановленому законодавством.

Позивач не погоджується із такими діями відповідача, внаслідок чого звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. При цьому, позивач просить суд врахувати, що суміжні ділянки у цьому ж масиві (кадастровий номер :01:003:0674) відповідач зміг ідентифікувати та надати дозволи на виготовлення проектної документації іншим особам, що підтверджується Наказами №18-23839/16-20-СГ від 07.08.2020р. , №18-12557/16-20-СГ від 25.03.2020р. та №18-12547/16-20-СГ від 25.03.2020р. (копії наказів додаються позивачем до адміністративного позову).

До того ж позивач звертає увагу суду на те, що відповідач у оскаржуваному Наказі ненадає пояснення саме яким вимогам та законам не відповідає місце розташування земельної ділянки. Документального підтвердження невідповідності бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обгрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальній одиниці ГУ Держгеокадастру у Сумській області не надано.

Ухвалою суду від 19.02.2021р. відкрито провадження по справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

03.03.2021р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. Обґрунтовуючи правомірність відмови у наданні дозволу позивачу посилається на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів прийнятих відповідно до нормативно-правових актів відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України. При цьому, як зазначає відповідач, згідно згоди ТОВ «БЕЄВЕ» від 28.11.2019р. на безоплатне вилучення частини земельнрої ділянки, яка перебуває у користуванні на підставі договору оренди землі від 15.08.2008р., неможливо визначити, на яку саме частину земельної ділянки надана згода на вилучення та чи сформована вона як об`єкт цивільних прав в порядку встановленому законодавством.

Таким чином, у зв`язку з неможливістю визначити на яку саме земельну ділянку Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕЄВЕ» надається згода на вилучення земельної ділянки, місце розташування, про надання дозволу звертається позивач, фактично не відповідає вимогам законів, та у відповідності до вимог ст.118 Земельного кодексу України є підставою для відмови у наданні такого дозволу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, виходячи із наступного:

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 ще у 2019 році звернулася до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою від 29.11.2019р. (а.с.10) з заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою на території Беївської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру від 28.12.2019 року №18-23329/16-19-СГ позивачці було відмовлено у задоволенні її клопотання з посиланням на те, що землі за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність перебувають у користуванні іншої особи.

За рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2020р. по справі №480/1391/20 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано Наказ ГУ Держгеокадастру 28.12.2019 року №18-23329/16-19-СГ за зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду від 23.04.2020р. по справі №480/1391/20 відповідачем було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання їх дозволу на розробку проекту землеустрою. Однак, Наказом від 01.02.2021р. №18-922/16-21-СГ було п о в т о р н о відмовлено позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з посиланням на : н е в і д п о в і д н і с т ь місця розташування земельної ділянки вимогам закону, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Так, відповідач в Наказі від 01.02.2021р. №18-922/16-21-СГ зазначає, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. При цьому, згідно згоди ТОВ «БЕЄВЕ» від 28.11.2019р. на безоплатне вилучення частини земельної ділянки, яка перебуває у користуванні на підставі договору оренди землі від 15.08.2008р., неможливо визначити, на яку саме частину земельної ділянки надана згода на вилучення та чи сформована вона як об`єкт цивільних прав в порядку встановленому законодавством.

Позивач не погоджується із такими діями відповідача, внаслідок чого звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд дійшов висновку, що обставини на які посилається відповідач, як на підставу для п о в т о р н о ї відмови позивачу у наданні дозволу на розробку землеустрою на відповідну земельну ділянку , є безпідставними та протиправними з огляду на наступне:

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

П о в т о р но розглядаючи заяву ОСОБА_1 від 29.11.2019р. про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.000 гектарів, яка розташована за адресою: за межами населеного пункту на території Беєвської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області, Наказом від 01.02.2021р. №18-922/16-21-СГ позивачу було п о в т о р н о відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з посиланням вже на інші підстави - : н е в і д п о в і д н і с т ь місця розташування земельної ділянки вимогам закону, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

При цьому, як вже зазначалося вище, відповідач в Наказі від 01.02.2021р. №18-922/16-21-СГ зазначає, що ф о р м у в а н н я земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. При цьому, згідно згоди ТОВ «БЕЄВЕ» від 28.11.2019р. на безоплатне вилучення частини земельної ділянки, яка перебуває у користуванні на підставі договору оренди землі від 15.08.2008р., неможливо визначити, на яку саме частину земельної ділянки надана згода на вилучення та чи сформована вона як об`єкт цивільних прав в порядку встановленому законодавством.

При цьому стаття 118 ЗК України, яка регулює порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не містить такої підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, яка зазначена відповідачем у вищевказаному спірному Наказі.

Слід зазначити, що відповідач а ні у оскаржуваному Наказі, а ні у відзиві фактично ненадає пояснення саме яким вимогам та законам не відповідає місце розташування земельної ділянки. Документального підтвердження невідповідності бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обгрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальній одиниці ГУ Держгеокадастру у Сумській області не надано.

Крім цього недоречними є посилання відповідача на те, що ф о р м у в а н ня земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. Слід зазначити, що формування земельної ділянки здійснюється проектною організацією на стадії виготовлення проектної документації на підставі викопіювання яке додається до клопотання про дозволі на виготовлення проекту землеустрою, а не раніше; визначення її меж та площі відбувається також на стадії виготовлення проектної документації.

Суд вважає правомірними посилання позивача на те, що суміжні ділянки у цьому ж масиві (кадастровий номер :01:003:0674) відповідач зміг ідентифікувати та надати дозволи на виготовлення проектної документації іншим особам, що підтверджується Наказами №18-23839/16-20-СГ від 07.08.2020р. , №18-12557/16-20-СГ від 25.03.2020р. та №18-12547/16-20-СГ від 25.03.2020р. (копії наказів додаються позивачем для адміністративного позову).

Посилання відповідача у оскаржуваному Наказі на те, що згідно згоди ТОВ «БЕЄВЕ» від 28.11.2019р. на безоплатне вилучення частини земельної ділянки, яка перебуває у користуванні на підставі договору оренди землі від 15.08.2008р., неможливо визначити, на яку саме частину земельної ділянки надана згода на вилучення та чи сформована вона як об`єкт цивільних прав в порядку встановленому законодавством, таке є безпідставним, оскільки згода ТОВ «БЕЄВЕ» взагалі є необов`язковою для вирішення питання щодо надання особі дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд вважає за необхідне зауважити, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Водночас, з урахуванням системного аналізу статей 116, 118 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки жодним чином не означає прийняття у подальшому позитивного рішення про надання її у власність, що фактично свідчить про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Також посилання ГУ Держгеокадастру у Сумській області на те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою є його дискреційними повноваженнями, як на підставу відмови в задоволенні позову, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 118 Земельного кодексу України передбачає виключний перелік підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Проте, ГУ Держгеокадастру у Сумській області вже н е о д н о р а з о в о відмовляє позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, які не передбачені вказаною нормою Земельного кодексу.

В даному випадку у відповідача є обов`язок надати дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою чи відмовити у наданні такого дозволу, але на законних підставах, тобто дискреція відсутня.

За умови подання особою усіх необхідних документів та відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою суб`єкт владних повноважень повинен надати дозвіл і будь-яких винятків чи альтернативних варіантів його поведінки норми Земельного кодексу України не містять.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Аналогічні правові висновки з даного правового питання виклав Верховний суд Касаційний адміністративний суд в постанові від 11 квітня 2018 року в справі №№806/2208/17.

Стосовно позиції суду, направленої на зобов`язання відповідача вчинити певну дію, то вона в повній мірі узгоджується і з численними рішеннями Європейського суду з прав людини, якими останній вимагає винесення таких рішень, які б остаточно ставили б крапку в захисті прав та інтересів заявників.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Натомість, у цій справі, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, надати дозвіл на розробку проекту землеустрою або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду Касаційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року в справі №816/591/15-а.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

В даному випадку суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

До того ж сама Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покладає на національний суд відповідальність за здійснення правосуддя.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Конвенційний принцип ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Такий висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, згідно з якою суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи те, що підстави п о в т о р н о г о ненадання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою є такими, що не відповідають нормам Земельного кодексу України, про що зазначено вище, суд вважає, що в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області, надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Беєвської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області, і це зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, як суб`єкт владних повноважень, не довело правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Беєвської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області, викладену в Наказі від 01.02.2021р. №18-922/16-21-СГ.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, Сумська обл., м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 25, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Беєвської сільської ради, Липоводолинського району, Сумської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, Сумська обл., м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 25, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець