Справа № 520/8988/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 р.Справа № 520/8988/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 30.11.20 по справі № 520/8988/2020

за позовом Міністерства оборони України

до ОСОБА_1
про стягнення відшкодування витрат, пов`язаних утриманням під час навчання,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба 159.304,73грн. витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному військовому закладі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 р. позов залишено без задоволення.

Міністерство оборони України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу, вважає, що суд неповно з`ясував обставини в справі внаслідок чого

неправильно застосував норми матеріального права. Згідно вимог наказу Міністра оборони України від 19.12.2014 року № 905 «Про затвердження Інструкції з організації та ведення бухгалтерського обліку в ЗС України», бухгалтерський облік військової частини (військового навчального закладу) відображає інформацію щодо всього військового майна, надходження коштів, доходів, витрат. Первинні документи щодо витрат на утримання курсантів заходяться не в МО України, а саме в університеті, і обліковуються виключно за бухгалтерським обліком університету, саме тому відшкодування витрат повинно відбуватися на користь університету. Нестача обліковуються лише в університеті та списання її з обліку відбувається вразі надходження відповідних відшкодувань ( в добровільному порядку, або в примусовому - на підставі рішення суду). Крім іншого, міністерство оборони України не здійснює відрахування курсантів, тобто не видає накази про відрахування та подальше направлення курсанта для постановки на військовий облік або для проходження строкової військової служби. Таким чином, накази, які містять суму до стягнення з кожного курсанта з яким було розірвано Контракт, видаються виключно начальниками ВВНЗ та позовна робота можлива виключно на підставі первинних документів ВВНЗ (наразі - Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба). Одночасно суд критично поставився до вимоги щодо стягнення з відповідача грошового забезпечення, що було ним одержано під час навчання. Однак, курсанти під час навчання в університеті перебувають на повному державному утриманні, що включає всі види забезпечення ( в тому числі - грошове). Просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги міністерства оборони України до ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає апеляційною скаргою необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню . Вказує , що згідно з названим контрактом курсант обтяжений обов`язком відшкодовувати витрати з утримання під час навчання виключно на користь Міністерства, а не будь- яких інших учасників суспільних відносин. Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача з пропуском встановленого законом строку звернення. Також, вважає , що кошти у якості оплати часу служби військовослужбовця не є витратами із навчання, а належать до видатків у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, таким чином, виплачене в порядку ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення за реально пройдений період військової служби не підлягає поверненню у разі подальшого припинення військової служби незалежно від причин настання такої події. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року - без змін.

Представник позивача підтримав вимоги та обґрунтування апеляційної скарги , наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та прийнятим з урахуванням всіх обставин справи, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено , що 26.07.2016р. між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба укладено контракт про проходження військової служби (навчання) в Університеті.

Отже, сторонами згаданого контракту є Міністерство оборони України та громадянин України.

Абзацом 6 пункту 1 вказаного контракту передбачено, що курсант зобов`язаний відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованості чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу.

Отже, згідно з названим контрактом курсант обтяжений обов`язком відшкодовувати витрати з утримання під час навчання виключно на користь Міністерства, а не будь-яких інших учасників суспільних відносин.

Відповідно до наказу начальника Університету від 11.06.2020р. №128 громадянина України було відраховано з навчання з 12.06.2020р., у зв`язку із недисциплінованістю відповідно до п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Доказів утрати юридичної сили згаданим наказом з будь-якої причини матеріали справи не містять.

Згідно з абз.2 п. 3 указаного наказу розмір витрат на утримання громадянина України під час навчання у вищому військовому навчальному закладі складає 159304,73грн.

Розрахунком від 12.06.2020р. №288 Університетом конкретизовано структуру витрат на утримання під час навчання, а саме: витрати по грошову забезпеченню 23.891,56грн.; витрати по продовольчому забезпеченню 63.162,83грн.; витрати по речовому забезпеченню 25.015,76грн.; витрати по медичному забезпеченню 31.277,22грн.; витрати по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 15.957,36грн., а загалом 159.304,73грн.

Доказів здійснення неправильних розрахунків показника понесених видатків на утримання матеріали справи не містять.

Стверджуючи про наявність підстав для покладання на відповідача обов`язку з відшкодування витрат у примусовому порядку за рішенням суду, заявник ініціював даний спір.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство та Університет є різними самостійними і незалежними юридичними особами публічного права, а у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України Міністерство та Університет є окремими суб`єктами владних повноважень, то суд не знаходить правових підстав для відшкодування витрат на користь Університету замість Міністерства. Також, суд першої інстанції вважає , що виплачене у порядку ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення за реально пройдений період військової служби не підлягає поверненню у разі подальшого припинення військової служби незалежно від причин настання такої події.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про Збройні Сили України» фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до положень частини 6 статті 2 цього Закону до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина 1).

Відповідно до ч. 10 ст. 25 вказаного закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006р. №964 (далі за текстом Порядок № 964).

Порядок №964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів е, є, ж, и, і частини шостої статті 26 Закону N 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (п. 1).

Відповідно до п. 2 Порядку № 964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Проте, на виконання пункту 3 Порядку № 964 був виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, відповідно до якого у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу вищого навчального закладу. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого навчального закладу. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач вищого навчального закладу. Відшкодовані за утримання курсантів у вищому навчальному закладі кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження вищого навчального закладу та витрати на утримання курсантів.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат на: грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку розрахунку витрат, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Крім того, відповідно до приписів Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 право укладання від імені Міністерства оборони України контракту про навчання делегується керівнику військового навчального закладу.

Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, виключно на утримання курсантів.

Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 3).

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає на визначення позивача згідно з п.8 ч.1 ст.4 КАС України, де указано, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (ч. 4 ст. 5 КАС України).

Зі змісту нормативного регламентування та фактичних обставин даного спору, суд доходить до переконання про те, що право вимоги до громадянина України з приводу відшкодування витрат з утримання під час навчання у вищому військовому навчальному закладі належить саме Міністерству оборони України, а не Університету.

До того ж, і в постанові Верховного Суду від 14.08.2020р. у справі №520/6589/19 не виявлено ознак того, що позов Міністерства оборони України про відшкодування утримання заявлено неналежною особою та опосередковано сформульовано у постанові у силу застереження ч.7 ст.48 КАС України заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті.

Судом першої інстанції ухвалою від 16.11.2020р. замінено первинного позивача Харківський національний університет Повітряних сил ім.Івана Кожедуба на належного Міністерство оборони України.

Як встановлено судом та відповідно до матеріалів справи, між Міністерством оборони України саме в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба та солдатом ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Отже, сторонами згаданого контракту є Міністерство оборони України та громадянин України.

Отже, саме між Міністерством оборони України в особі Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, тому у Міністерства оборони України є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі, а кошти зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба.

Враховуючи наведене , висновок суду першої інстанції , що заявлена у справі Міністерством вимога про відшкодування витрат на користь Університету задоволенню не підлягає є помилковим.

Як встановлено судовим розглядом, утримання відповідача в ХНУПС здійснювалось шляхом здійснення грошового забезпечення, продовольчого забезпечення, речового забезпечення, медичного забезпечення, а також оплати комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Із загального розрахунку №288 від 12.06.2020 коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 вбачається, що фактичні витрати, пов`язані з утриманням складають:

- 23891,56 грн. - грошове забезпечення;

- 63162,83 грн. - продовольче забезпечення;

- 25015,76 грн. - речове забезпечення;

- 31277,22 грн. - медичне забезпечення;

- 15957,36 грн. - комунальні послуги та вартість спожитих енергоносіїв.

З загальним розрахунком №288 від 12.06.2020 ОСОБА_1 ознайомлений , про що свідчить його підпис (а.с. 9).

Як зазначено вище згідно з пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат на: грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Відповідно пункту 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Тобто, враховуючи наведені норми законодавства грошове забезпечення , отримане курсантом за весь період навчання, підлягає відшкодуванню у разі дострокового розірвання контракту, тому висновок суду першої інстанції , що грошове забезпечення за реально пройдений період військової служби не підлягає поверненню у разі подальшого припинення військової служби незалежно від причин настання такої події є помилковим та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Згідно з пунктом 2.1.2 Порядку розрахунку витрат, витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.

Відповідно до пункту 2.1.4. Порядку розрахунку витрат, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Згідно з пунктом 2.1.6. Порядку розрахунку витрат, до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Системний аналіз вищевказаних норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, свідчить, що на курсантів вищого навчального закладу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання лежить обов`язок відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому він проходив військову службу (навчання).

Як вбачається з матеріалів справи, контракт достроково розірвано у зв`язку з невиконанням умов контракту військовослужбовцем, що зумовлює відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням в ХНУПС.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Подані позивачем довідки-розрахунки витрат (а.с. 9-15), пов`язаних з утриманням відповідача в університеті, відповідають Порядку № 964 та Порядку розрахунку витрат.

Станом на день розгляду справи, відповідачем не надано доказів про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі.

Згідно з пунктами 7-8 Порядку № 964 у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Отже, колегія суддів зазначає, що відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції зазначену вище суму коштів не відшкодував.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням у Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а кошти у розмірі 159304,73 грн. підлягають стягненню на спеціальний рахунок Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що чинність контракту з позивачем припинено 12.06.2020 та в цей же день відповідач ознайомився із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням (а.с.9)

Таким чином перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом у разі невиконання відповідачем зазначеного обов`язку, розпочався наступного дня, тобто 13.06.2020 та закінчувався 13.07.2020.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом засобами поштового зв`язку 10.07.2020, тобто в межах строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Вказані висновки щодо обрахунку строків звернення до суду з позовом у схожих спірних правовідносинах зроблено у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №360/962/19, від 30.09.2019 у справі №340/685/19.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене вище, переглядаючи рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України, рішення суду першої інстанції прийнято при неповному з`ясуванні обставин у справі, з порушенням норм матеріального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі № 520/8988/2020 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України 159304,73грн. витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному військовому закладі на спеціальний рахунок Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 29.03.2021 року