Справа № 140/744/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позову без розгляду

26 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/744/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати при звільненні компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими Розпорядженням Адміністрації Держприкордонслужби України від 17 лютого 2020 року №41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації», зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити з урахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за все належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, та за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01 січня 2020 року Розпорядженням Адміністрації Держприкордонслужби України від 17 лютого 2020 року №41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 було відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

24 лютого 2021 року від відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду в зв`язку із пропуском позивачем строку на звернення до суду.

Вказане клопотання обґрунтовано наступним.

Згідно пункту 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби з 13 травня 2020 року, а остаточний розрахунок при звільненні з ним проведено 18 червня 2020 року.

Водночас позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом лише в січні 2021 року, тобто після закінчення місячного строку для звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

В позовній заяві позивав просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суту та поновити строк звернення до суду. Вказує, що дізнався про те, щo Луцьким прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України допущено порушення нарахування та виплати при звільненні компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, a також проведено не за цінами встановленими Розпорядженням Адміністрації Держприкордонслужби України від 17 лютого 2020 року № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування гpoшoвoї компенсації» з листа від 15 січня 2021 року і тільки після ознайомлення зі змістом довідки про вартість речового майна, хоча кoшти надійшли на рахунок позивача ще в кінці червня 2020 року.

Позивач, з посиланням на Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID2019)» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211, вважає у разі подання позовної заяви під час дії карантину на території України, позов може бути поданий у шестимісячний строк, з дня закінчення установленого карантину, запроваджених нормативними актами України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку із пропуском позивачем строку на звернення до суду, при цьому судом враховано наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом 6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16 квітня 2020 року №217-ос прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту. Згідно наказу начальника прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 13 травня 2020 року №274-ос «Про особовий склад» позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби з 13 травня 2020 року

Згідно з частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 статті 9-1 цього Закону, з наступними змінами та доповненнями, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Крім того, відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба- діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, відносини з приводу виплати компенсації військовослужбовцям за неотримане речове майно є відносинами щодо проходження публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина третя статті 122 КАС України передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону вбачається, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).

У такій категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на звернення до суду важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники, що свідчить про презумпцію можливості та обов`язку особи цікавитись та бути обізнаною про свої права та стан їх дотримання з боку інших осіб, а відтак незнання особою про порушення її права, і, як наслідок, незвернення за його захистом до суду, не є самодостатньою та поважною причиною.

Судом встановлено, що позивач з 13 травня 2004 року по 13 травня 2020 року проходив військову службу за контрактом в Луцькому прикордонному загоні у військовому званні «прапорщик». Вказане дає підстави для висновку, що, будучи професійним військовослужбовцем, позивач повинен був знати про своє право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби.

Фактично розрахунок щодо грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу відбувся 18 червня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, разом з тим, до суду з цим позовом позивач звернувся лише 20 січня 2021 року, тобто поза місячним строком.

При цьому суд зазначає, що при наявності об`єктивних (таких, що не залежать від волі особи) причин дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, позивач повинен довести поважність та реальність таких причин в силу приписів статті 77 КАС України, відповідно до яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд встановив, що позивач, будучи обізнаним про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів, у встановлений строк звернення до суду не звернувся, доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду не надав.

В обґрунтування пропущеного строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що в разі подання позовної заяви під час дії карантину на території України, позов може бути поданий у шестимісячний строк, з дня закінчення установленого карантину, запроваджених нормативними актами України.

Однак, такі доводи позивача суд відхиляє з огляду на наступне.

Суд наголошує, що у спірних правовідносинах застосовується місячний строк звернення до суду, оскільки це категорія спорів щодо прийняття, проходження та звільнення з публічної служби і на неї поширюються положення частини п`ятої статті 122 КАС України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року№540-ІХ розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3 за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема статтею 122 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року на всій території України встановлено карантин. У подальшому строк дії карантину продовжувався відповідними Постановами Кабінету Міністрів України. В подальшому карантин неодноразово продовжувався, а за рішенням Уряду від 17 лютого 2021 року дію карантину продовжено до 30 квітня 2021 року.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-ІХ, який набрав чинності 17 липня 2020 року, викладено у новій редакції пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Згідно пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону від 30 березня 2020 року №540-ІХ, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, законодавцем встановлено обмеження строку встановленого відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції чинній з 02 квітня 2020 року до 16 липня 2020 року), зокрема визначеного ст. 122 КАС України, який закінчується через 20 днів після набрання чинності Закону №731-IX від 18 червня 2020 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 21 липня 2020 року у справі №640/959/19.

Крім того, з набранням чинності Законом України №731-IX продовження процесуального строку, у тому числі для звернення до суду, здійснюється судом за заявою учасника справи і лише у випадку, якщо неможливість такого звернення у визначений строк зумовлена карантинними обмеженнями. Тобто, право учасника справи на продовження процесуального строку з підстав, передбачених цим Законом, не є абсолютним, і особа, яка звертається до суду з відповідним клопотанням, повинна належним чином обґрунтувати наявність цих підстав. Заява про поновлення процесуального строку з підстав, встановлених Законом України №731-IX, має містити обґрунтування щодо того, які саме карантинні обмеження унеможливлюють вчинення учасником справи певної процесуальної дії.

Разом з тим, позивачем не наведено обставин, які б свідчили, що неможливість подання позовної заяви зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону від 30 березня 2020 року №540-ІХ, закінчилися через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2021 року.

З даним позовом позивач звернувся лише 21 січня 2021 року, тобто з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Також суд зазначає, що правові приписи, які встановлюють строки звернення до адміністративного суду означають, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації суб`єктивного права особи на позов у публічно-правових відносинах. Встановлення таких строків дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, спонукає до своєчасного вчинення ними процесуальних дій, передбачених КАС України, не зловживаючи ними.

Суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зокрема суд звертає увагу, що у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України обумовлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, виявлений після відкриття провадження факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутність поважних причин поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду за таких обставин має наслідком застосування положень частини третьої статті 123 цього Кодексу, а відтак відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії необхідно залишити без розгляду.

Керуючись пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 123, 180, 183, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного суду України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.Я. Ксензюк