Справа № 380/3476/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Лунь З.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3476/20 пров. № А/857/15515/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Запотічного І.І.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Тимощук О.І.,

представника апелянта: Лазорко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 380/3476/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

08.05.2020р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати п.1 Наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області №1088 від 16.03.2020р. Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників Яворівського ВП ГУНП в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби у поліції;

-визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області №96 о/с від 31.03.2020р. По особовому складу про звільнення із служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби);

-поновити на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Яворівського ВП ГУНП у Львівській області з 01.04.2020р.;

-стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн.;

-зобов`язати поновити на обліку осіб, які бажають отримати житло у фінансовий лізинг;

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував п.1 Наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області №1088 від 16.03.2020р. Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників Яворівського ВП ГУНП в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби у поліції; Наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області №96 о/с від 31.03.2020р. По особовому складу про звільнення із служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби);

Крім того, суд першої інстанції поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Яворівського ВП ГУНП у Львівській області з 01.04.2020р. та стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі - 62648 грн. 40 коп.

Також суд, зобов`язав Головне управління Національної поліції у Львівській області поновити ОСОБА_1 на обліку осіб, які бажають отримати житло у фінансовий лізинг.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Яворівського ВП ГУНП у Львівській області з 01.04.2020р. та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 9213 грн.00 коп. (з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів) суд допустив до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Національної поліції у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта Лазорко І.І. підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених.

Позивач та її представник Тимощук О.І. в судовому засіданні просили суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

16.03.2020р. наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області №1088 Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Яворівського ВП ГУНП до дільничного офіцера поліції СППП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, зокрема ч.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.5 розділу 1 абз. 1, 5 п.1 розділу II та п.3 розділі IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 р. № 1179, ч.1 п.1,2,3,6 ч.3 ст.1 розділу I Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 р. ( а.с.162)

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області №96 о/с від 31.03.2020р. дільничного офіцера поліції СППП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 ЗУ Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з 31.03.2020р. ( а.с.163)

Із висновку службового розслідування від 16.03.2020р. який затверджений Начальником Головного управління Національної поліції у Львівській області видно, що 25 лютого 2020 року до Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшла інформація про те, що першим слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, в межах кримінального провадження №0000923, розпочатого 16.09.2019р., дільничному офіцеру поліції СППП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанту поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ч.3 ст.368 КК України, яка у вересні 2019 року, перебуваючи на посаді слідчого СВ Яворівського ВП ГУНП, вимагала та отримала неправомірну вигоду в сумі 2000 доларів США за не притягнення до кримінальної відповідальності громадянина ОСОБА_2 за ч.2 ст.350 КК України. Дисциплінарна комісія дійшла висновку що відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, знайшли своє підтвердження.

За грубе порушення службової дисципліни, зокрема ч.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.5 розділу 1 абз. 1, 5 п.1 розділу II та п.3 розділі IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 р. № 1179, ч.1 п.1,2,3,6 ч.3 ст.1 розділу I Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018р. до дільничного офіцера поліції СППП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення звільнення із служби в поліції. ( а.с. 128-135)

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із змісту ч.1 ст.18 Закону «Про Національну поліцію» видно, що поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

В ст.1 розділу I Дисциплінарного статуту Національної поліції України який затверджений Законом України від 15.03.2018р. ( далі Дисциплінарний статут) видно, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до абз.1,5 п.1 розділу II та п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016р. № 1179 р. видно, що: під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

-неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

-професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

-поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

-у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

-неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

-виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

-поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

-контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

-мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

-дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

-зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

-інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Незалежно від посади чи звання у відносинах із населенням поліцейський зобов`язаний:

-бути тактовним та доброзичливим;

-висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі;

-надати можливість особі висловити власну думку;

-до всіх потерпілих від злочинів або інших правопорушень проявляти повагу, охороняти їх безпеку та право на невтручання в особисте життя.

За будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

В ст.12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

ч.ч. 1-4 ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Як видно з розділу 5 Порядку проведення службових розслідувань в Національній поліції України який затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018р. проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збиранням перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов вчинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розмірі заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин чинення дисциплінарних проступків.

У висновку службового розслідування від 16.03.2020р. який затверджений Начальником Головного управління Національної поліції у Львівській області дисциплінарною комісією лише наведено обставини, які викладені в повідомленні про підозру від 25.02.2020р. ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Тобто, єдиним доказом вчинення дисциплінарного проступку та підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів поліції є лише матеріали кримінального провадження яке розпочате відносно останньої що стало підставою для проведення службового розслідування, а не на самостійному дослідженні дисциплінарною комісією обставин та наявності в діях особи дисциплінарного проступку.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що із змісту вищевказаного висновку службового розслідування видно, що дисциплінарна комісія не повно з`ясувала причини і умов вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. Застосування в даному випадку до позивача дисциплінарного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях або недоведених фактах, оскільки не встановлено вину, вчинення конкретних дій що містять ознаки дисциплінарного проступку чи свідчать про невиконання службових обов`язків.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією яка викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі № 802/1150/17. Зокрема, суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому, саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішеннях слідчого ( прокурора, слідчого судді) в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення, а так само відтворення у висновку службового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені і оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Відповідно до ч.7 ст.19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

ч. 8 ст.19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення керівник ураховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Із змісту ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту видно, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3)сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у ст.13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Перелічені в ст.13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються, виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

Водночас, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Разом з тим, п.6 та 10 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає дві самостійні підстави для звільнення зі служби в поліції:

- у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Проте, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутнє рішення суду, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення, на час розгляду справи в апеляційному порядку не доведена у встановленому законом порядку.

В даному випадку колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження стверджувати про її винуватість як доведений факт не можна. В свою чергу, дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії особи-поліцейського отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали чи можуть настати для такої особи.

В постановах Верховного Суду України від 29.09.2015р. у справі № 21-1288а/15 та від 20.10.2015р. у справі № 21-2103а15 суд дійшов висновків, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ ( національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Під вчинками, що дискредитують звання працівника органів поліції, необхідно розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою поліції у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язанні з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та безпосередньо органів поліції.

До таких вчинків, необхідно віднести зокрема: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили,

Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 року у справі № 804/4096/17 дійшов висновків що за умови встановлення ГУНП у висновку службового розслідування лише фактичних обставин кримінального правопорушення, які містяться у письмовому повідомленні про підозру, вказані обставини є підставою для звільнення позивача лише за умови наявності вироку суду в межах розгляду кримінального провадження.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про те, що інформація про надзвичайну подію за участю слідчої ОСОБА_1 висвітлена регіональними засобами масової інформації набула широкого розголосу та викликала суспільний резонам шо негативно вплинуло на формування негативної думки про діяльність поліції тощо, вчинений позивачем дисциплінарний проступок суперечить сутності й призначенню правоохоронних інституцій тощо. Оскільки, дані твердження є передчасним з підстав викладених в ст. 62 Конституції України, ч.2 ст.2 Кримінального кодексу України. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування п.1 Наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області №1088 від 16.03.2020р. Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників Яворівського ВП ГУНП в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби у поліції; Наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області №96 о/с від 31.03.2020р. По особовому складу про звільнення позивача із служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби) та поновлення на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Яворівського ВП ГУНП у Львівській області з 01.04.2020р., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 62648 грн. 40 коп. та зобов`язання поновити на обліку осіб, які бажають отримати житло у фінансовий лізинг. Оскільки, відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області не довів правомірність своїх рішень належними, допустимими та достовірними доказами, що свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України.

Така ж позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 року у справі № 802/1969/17-а, від 20.11.2019 року у справі № 802/1774/17-а, від 04.12.2019 року у справі № 804/4811/17, від 12.09.2019 року у справі № 420/5153/18, від 29.03.2019 року у справі № 826/6687/18.

Щодо доводів апелянта про безпідставне включення судом першої інстанції при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу індексації колегія суддів зазначає наступне.

Із змісту п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі Порядок № 100 ) видно, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Тобто, як видно із змісту Порядку № 100 при проведенні такого обчислення до розрахунку включається, зокрема, основна заробітна плата. При цьому в самому Порядку № 100 не наведено визначення терміна «основна зарплата». Проте, це не означає, що є підстави ототожнювати цей показник із показником фонду основної зарплати, визначеним у п. 2.1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 р. № 5 (далі Інструкція № 5). Оскільки Порядок № 100 не відсилає для тлумачення його норм до Інструкції № 5. Так само і зазначеною Інструкцією не передбачено використовувати її норми для обчислення середньої зарплати. Тому, є цілком безпечним слідування рекомендаціям Мінсоцполітики які викладені у листі від 22.06.2015 р. № 802/13/84-15, щодо включення до розрахунку сум індексації.

Індексація не входить у перелік виплат, що не включаються до розрахунків середньої заробітної плати, наведеного в п. 4 Порядку № 100.

Отже, включення до розрахунку середньої заробітної плати сум індексації не призведе до порушення жодного із зазначених вище документів, а крім того, буде відповідати рекомендаціям Мінсоцполітики.

Із довідки про доходи від 09.09.2020р. видно, що позивачу нарахована заробітна плата (грошове забезпечення) за лютий 2020р. 10715,72, березень 2020р. 5852,00 грн., та індексація грошових доходів за лютий-березень 1858,16 грн., яка є складовою доходів, а всього на загальну суму 18425,88 грн., кількість відпрацьованих робочих днів 60; середньоденна заробітна плата 307,10 грн,, середньомісячна заробітна плата 9213,00 грн.

Період вимушеного прогулу становить 204 календарних дні.( з 01.04.2020р.- 21.10.2020р.)

Таким чином, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов вірного висновку що середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 62648,40 грн. (204 календарних дні * 307,10 грн. середньоденна заробітна плата).

В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 380/3476/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді В. Я. Макарик
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 29.03.2021