Справа № 540/3127/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/3127/20
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації (далі УСЗН Генічеської РДА), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо незастосування термінів звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги та визначення її розміру;

- зобов`язати призначити тимчасову державну соціальну допомогу з 16 березня 2020 року;

- зобов`язати призначити тимчасову державну соціальну допомогу в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що строк, з якого призначена тимчасова державна соціальна допомога та її розмір не відповідають вимогам нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо строку призначення тимчасової державної соціальної допомоги позивач указує на обов`язок УСЗН Генічеської РДА призначити таку допомогу з дня, що настає за датою досягнення пенсійного віку, тобто з 16 березня 2020 року, вважаючи поважність причин несвоєчасного звернення.

Поважність причин позивач обґрунтовує тим, що п.п.2 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 року № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» установлено, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі карантин) строк звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, продовжується на період карантину та один місяць після дати його відміни.

Враховуючи, що звернення за призначенням вказаної допомоги відбулось 28 липня 2020 року, а карантин діяв до 31 липня 2020 року, є підстави, на думку позивача, на продовження строку звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги.

Також позивач не погоджується з розміром призначеної допомоги в сумі 1612 грн.

На його думку, розмір вказаної допомоги повинен бути встановлений у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (1712 грн.).

На розмір тимчасової державної соціальної допомоги, як указує позивач, вплинуло зазначення ним у Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, в якості інших джерел для існування отримання позики в сумі 600 грн. Проте, на думку позивача, позика не є доходом, оскільки підлягає поверненню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, яке ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством прописані дії органу соціального захисту населення у випадку призначення тимчасової державної соціальної допомоги, як у разі подання особою заяви з документами у межах трьох місяців після досягнення пенсійного віку так і пізніше ніж через три місяці після досягнення віку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Норми, які регулюють спірні правовідносини, на думку суду першої інстанції, є імперативним та не передбачає можливості поновлення строку звернення за тимчасовою державною соціальною допомогою.

До того ж, суд першої інстанції зазначив, що нормами законодавства не встановлено продовження строків на звернення до органів за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги під час карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Щодо призначеного розміру тимчасової державної соціальної допомоги, суд виходив з того, що позивачем самостійно у Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги відображено доходи за останні півроку у сумі 600 грн., тобто середньомісячний дохід становить 100 грн.

За таких підстав, суд вважав правомірним призначення тимчасової допомоги у розмірі різниці між прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, і середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, тобто 1612 грн. (1712 грн. 100 грн.).

Суд також вважав, що норми законодавства не містять винятків щодо джерел походження доходу, тому посилання позивача, що задекларовані доходи у розмірі 600 грн. є позикою, не є підставою для неврахування цієї суми при призначенні тимчасової допомоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про його незаконність, просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи скаржника складаються з двох частин.

Перша це помилковість висновків суду першої інстанції щодо отримання ним доходу в сумі 600 грн. від сезонних робіт, оскільки таких робіт у 2020 році він не виконував та відповідних доходів не отримував, відомості про сезонні роботи в декларації не вказував, оскільки це була позика, яка не може бути доходом.

Друга це необґрунтовані висновки суду про відсутність законодавчого врегулювання продовження строків звернення до органів соціального захисту за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги під час дії карантину.

Даний довід скаржника базується на постанові Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 року № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» (далі Постанова №264), яка передбачає, що, на період карантину, строк звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, продовжується на період карантину та один місяць після дати його відміни.

Відповідач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про необґрунтованість її доводів та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відзив містить аргументи, які покладені в основу рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), справа, відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг 60-ти років, має страховий стаж 24 роки.

28 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Генічеської РДА із заявою про призначення державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

Разом з даною заявою позивачем подана Декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, в якій, серед іншого, у другому розділі «Відомості про доходи» за період з 01.01.2020 року по 01.07.2020 року вказано розмір доходу 600 грн., а також вид доходу сезонний заробіток. У шостому розділі цієї декларації позивачем у графі «інші джерела для існування» вказано 600 грн. за шість місяців.

УСЗН Генічеської РДА, з дати звернення позивача, тобто з 28 липня 2020 року, призначило тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату у розмірі 1612 грн.

25 серпня 2020 року позивач звернувся до УСЗН Генічеської РДА із заявою, в якій просив поновити тримісячний строк звернення за тимчасовою допомогою, визнати його звернення таким, що відбулось не пізніше ніж через три місяці після досягнення пенсійного віку і призначити допомогу з дня, що настає за датою досягнення пенсійного віку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та донарахувати суму соціальної допомоги за період з 16 березня 2020 року по дату звернення за соціальною допомогою (28.07.2020 року). Мотиви такої заяви полягали у встановленні Кабінетом Міністрів України карантину.

Крім того, у цій заяві позивач просив перерахувати призначений розмір соціальної допомоги в сумі 1612 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року №1098 «Про затвердження Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату» (далі Порядок №1098), оскільки вказане в Декларації щомісячне надходження суми 100 грн. є позикою, яка підлягає поверненню.

УСЗН Генічеської РДА, розглянувши вказану заяву позивача, листом від 04.09.2020 року №10/05.07-2197 відмовило у задоволенні заяви.

Мотиви відмови полягали в тому, що згідно Постанови №264 заяву та документи, необхідні для призначення державної соціальної допомоги, могли бути надіслані поштою, однак, ОСОБА_1 таким правом не скористався, а тому соціальну виплату призначено з дня звернення, з 28 липня 2020 року.

Щодо розміру призначеної допомоги, відповідач вказав, що її було обчислено у відповідності до вимог Порядку №1098, Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а також Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Оцінюючи довід апеляції про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності на законодавчому рівні врегулювання продовження строків звернення до органів соціального захисту за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги під час дії карантину, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років.

Як встановлено судом позивач, станом на 15.03.2020 року, досяг 60-ти років та має страховий стаж 24 роки.

Відповідно до пункту 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» установлено в період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року особам, які досягли віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та не набули страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті, за умови наявності у них не менше 15 років страхового стажу, тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

Зазначена тимчасова державна соціальна допомога призначається органами соціального захисту населення і виплачується до досягнення такими особами віку, з якого вони набувають право на призначення пенсії.

Тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, призначається з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і виплачується за рахунок коштів державного бюджету.

На виконання вказаної норми, Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №1098, який визначає механізм призначення у період з 1 січня 2018 р. по 31 грудня 2020 р. тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті (далі - тимчасова допомога), за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу, та її виплати.

Пунктом 6 Порядку №1098 встановлено, що тимчасова допомога призначається з дня, що настає за датою досягнення пенсійного віку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо звернення за тимчасовою допомогою відбулося не пізніше ніж через три місяці після досягнення такого віку.

Якщо звернення за тимчасовою допомогою відбулося пізніше ніж через три місяці після досягнення віку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тимчасова допомога призначається з дня звернення за нею. Днем звернення за призначенням тимчасової допомоги вважається день реєстрації органом соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою установив з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин, який було продовжено до 22 травня 2020 р.

08 квітня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 264, якою у пп.2 п.1 установив, що на період карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - карантин) строк звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, продовжується на період карантину та один місяць після дати його відміни.

20 травня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (далі Постанова КМУ №392).

У першому пункті цієї постанови передбачено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

З урахуванням внесених змін у цю постанову карантин діяв до 31 липня 2020 р.

В той же час, Постановою КМУ №392 було внесено зміни до Постанови № 264 та п.п.2 п.1 викладено у такій редакції:

«Установити, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин) строк звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, продовжується на період карантину та один місяць після дати його відміни».

Таким чином, Уряд, прийнявши на законодавчому рівні нормативно - правовий акт, урегулював питання продовження строків звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до УСЗН Генічеської РДА із заявою про призначення державної соціальної допомоги 28 липня 2020 року.

Водночас карантинні обмеження, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та Постановою КМУ №392 діяли в період з 11 березня 2020 р. до 31 липня 2020 р.

Отже, враховуючи пп.2 п.1 Постанови № 264 відповідач повинен був призначити ОСОБА_1 тимчасову державну соціальну допомогу з дня, що настає за датою досягнення пенсійного віку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто з 16 березня 2020 року.

З урахуванням викладених нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання протиправними дії щодо незастосування термінів звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги та зобов`язання призначити таку допомогу з 16 березня 2020 року, неправильно застосував норми матеріального права, що виразилось у незастосуванні правової норми, яка підлягала застосуванню.

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції у цій частині належить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Переходячи до іншого доводу апеляції, яка стосується розміру призначеної допомоги, колегія суддів вважає необхідним зазначити таке.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про отримання ним доходу в сумі 600 грн. від сезонних робіт, оскільки таких робіт у 2020 році він не виконував та відповідних доходів не отримував, відомості про сезонні роботи в декларації не вказував, оскільки це була позика, яка не може бути доходом.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, а також нормативно-правові акти, що регулюють визначення розміру тимчасової державної соціальної допомоги, дійшла висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у цій частині, з огляду на таке.

Як було вже вказано вище, тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, призначається з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і виплачується за рахунок коштів державного бюджету.

Пунктом 5 Порядку №1098 встановлено, що для призначення тимчасової допомоги особа подає органу соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання такі документи:

заяву;

документ, що посвідчує особу;

інформацію про адресу зареєстрованого місця проживання (адресу місця фактичного проживання);

документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу та мають про це відмітку в паспорті);

довідку про наявний страховий стаж, видану органами Пенсійного фонду України;

декларацію про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців, що передують місяцю звернення за призначенням тимчасової допомоги;

копію рішення про призначення опікуна (для особи, яку визнано недієздатною).

Інформація про склад сім`ї особи, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги, зазначається в декларації про доходи та майновий стан.

Форми заяви та Декларації про доходи та майновий стан затверджено наказами Мінсоцполітики від 21 квітня 2015 р. № 441 «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» та від 22 липня 2003 р. № 204 «Про затвердження форми Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб».

Відповідальність за достовірність наданої інформації покладається на особу, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги.

За правилами п.14 Порядку №1098 розмір тимчасової допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, і середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не може перевищувати 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Сума прожиткового мінімуму на 2020 рік встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року становить 1712 грн.

Зі змісту Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, яка була подана позивачем 28 липня 2020 року до УСЗН Генічеської РДА разом із заявою про призначення державної соціальної допомоги вбачається, що ОСОБА_1 відобразив доходи за останні півроку у сумі 600 грн., вказавши, що це є сезонним заробітком.

Отже, позивачем був задекларований середньомісячний дохід у сумі 100 грн.

У зв`язку з цим, відповідач розрахував тимчасову допомогу у розмірі різниці між прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, і середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, тобто 1612,00 грн. (1712 грн. 100 грн.).

Суд не погоджується з доводами скаржника на те, що жодних сезонних робіт у 2020 році він не виконував та відповідних доходів не отримував, відомості про сезонні роботи в декларації не вказував.

Як вбачається з матеріалів справи, ним особисто була подана відповідна Декларація, в якій вказано про сезонний заробіток та отримання від такого заробітку доходу в сумі 600 грн. Декларація підписана позивачем та її копія, яка завірена належним чином, приєднана до матеріалів справи (а.с.38-39).

Що стосується ксерокопії Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, наданої позивачем до апеляційної скарги, колегія суддів не може вважати її доказом, оскільки її походження невідомо, а також вона суперечить іншої Декларації, що надана суб`єктом владних повноважень.

У суду апеляційної інстанції немає підстав для сумніву у достовірності наданої суб`єктом владних повноважень Декларації, адже з боку позивача не надано з цього приводу жодних доказів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку з боку суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, що виражено у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню.

Стаття 263 КАС відносить дану справу до категорії справ незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, п. 2 ч. 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ст. 263 КАС України, розглядаються, зокрема, справи щодо інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції розглянута апеляційна скарга, на рішення суду першої інстанції, ухваленого за особливостями, передбаченими ст. 263 КАС України, відсутні підстави для його оскарження, крім випадків, викладених вище.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними дії щодо незастосування термінів звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги та зобов`язання призначити тимчасову державну соціальну допомогу з 16 березня 2020 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації щодо незастосування термінів звернення ОСОБА_1 за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 тимчасову державну соціальну допомогу з 16 березня 2020 року та здійснити її перерахунок з урахуванням виплачених сум.

В інший частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 26.03.2021 року.