Справа № 460/5407/20
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 березня 2021 року м. Рівне №460/5407/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дудар О.М., розглянувши у письмовому провадженні процесуальне питання, пов`язане з розглядом адміністративної справи за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 року по 2018 рік та основної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2015, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 року по 2018 рік та основної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2015.

Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України подано клопотання про заміну неналежного відповідача у справі на належного - Головне управління Національної поліції в Рівненській області.

Вирішуючи клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача у справі №460/5407/20, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частиною 3 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частинами третьою та четвертою статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Предметом спору у даній справі є невиплата ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані в 2015, 2016, 2017, 2018 роках календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що у період з 07.11.2015 по 16.09.2019 позивач проходив службу в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Відповідно до наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 16.09.2019 №177 о/с (по особовому складу) підполковника поліції ОСОБА_1 переведено до Головного управління Національної поліції в Рівненській області зі звільненням його з посади заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Рівненського управління з 16 вересня 2019 року, з установленням премії за вересень 2019 року у розмірі 0,00%.

У цьому наказі також вказано, що чергову оплачувану відпустку за 2019 рік позивач не використав.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) встановлено, що право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом, та забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, зазначених у ст.24 Закону №504/96-ВР. Такими випадками є, зокрема, звільнення працівника.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за невикористані ним дні щорічних відпусток за його бажанням перераховується на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник (ч.3 ст.24 Закону №504/96-ВР).

Якщо працівник скористався таким правом та виявив бажання щодо перерахування належної йому компенсації за невикористані дні щорічних відпусток на нове підприємство, то згідно з ч.3 ст.9 Закону №504/96-ВР до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок №260) встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли відпустка не буде використана поліцейським протягом календарного року. При цьому, не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.

У наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №887 "Про утворення територіального органу Національної поліції" утворено юридичну особу публічного права, Департамент внутрішньої безпеки, як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Наказом Національної поліції від 06.11.2015 №1 "Про затвердження структури Національної поліції України" затверджено структуру апарату Національної поліції та структуру територіальних органів поліції.

Відповідно до Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 09.11.2015 №83 (у редакції наказу Національної поліції України від 31.07.2019 №765), Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який здійснює свою діяльність у напрямі дотримання внутрішньої безпеки у Національній поліції України.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України є юридичною особою (, місцезнаходження: вул.Академіка Богомольця, буд.10, м.Київ, 01601).

Суд зазначає, що відповідно до наказу від 16.09.2019 №177 о/с (по особовому складу) підполковника ОСОБА_1 фактично звільнено зі служби у Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України.

У сукупності викладеного суд дійшов висновку, що обов`язок щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій належить саме вказаному суб`єкту владних повноважень.

За наведених обставин, у задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача належним відповідачем слід відмовити.

Керуючись статтями 48, 241, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про заміну неналежного відповідача відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.М. Дудар