Справа № 160/1710/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2021 року Справа № 160/1710/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
03.02.2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради від 21.12.2020 року про відмову у реєстрації місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 21.12.2020 р. вона звернулась до відповідача із заявою про реєстрацію місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, державним реєстратором відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради було відмовлено у здійсненні реєстрації за вказаною адресою, посилаючись на те, що відсутні документи, що надають право користування житлом. Позивач категорично не погоджується з відмовою відповідача, вважає її безпідставною та зазначає, що відповідачу були надані усі необхідні та передбачені законодавством документи для проведення реєстрації її місця проживання, в тому числі ордер на житлове приміщення. Позивач зауважила, що 18.11.1997 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради народних депутатів було видано ордер №004617 її матері ОСОБА_2 на житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою мати постійно проживала та користувалась вказаною житловою площею, з 2018 року позивач постійно проживала разом зі своєю матір`ю. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Відтак, позивач вважає, що після смерті матері право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , переходить до неї. Вважаючи відмову Департаменту надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради у проведенні реєстрації місця проживання протиправною, позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила відновити порушене право у спосіб, що визначений у позові.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
15.02.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. Підстави для реєстрації місця проживання регламентовані постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Пунктом 18 Порядку №207 визначено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: заяву за формою, наведеними відповідно у додатках 6,7 або 8; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують: право проживання. Ордер на житло підтверджує наявність в особи відповідного права користування житловим приміщенням. Надавши ордер від 23.11.1997 р. №004617, виданий лише матері позивача на право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач цілком правомірно відмовив позивачу у реєстрації місця проживання, оскільки даний ордер не підтверджує право користування житловим приміщенням саме за позивачем. Тобто, не маючи ані ордеру, ані договору найму житла, позивач не надала всіх необхідних документів для реєстрації місця проживання. З огляду на вкладене, відповідач вважає, що діяв у межах та у спосіб, що визначені законодавством, тому підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 31.10.2020 р. №62286814, виданого приватним нотаріусом Журавльовою Г.С., 31.10.2020 р. зареєстровано спадкову справу №66673674, спадкодавець: ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).
21.12.2020 р. ОСОБА_1 через представника за довіреністю звернулась до Відділу формування та реєстрації територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
До заяви було надано наступні документи:
1.паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ;
3.ордер №004617 від 23.11.1997 р., виданий ОСОБА_2 ;
4.свідоцтво про народження;
5.свідоцво про смерть ОСОБА_2 ;
6.квитанція про сплату адміністративного збору.
21.12.2020 р. Державним реєстратором Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_3 відмовлено у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки «особа не подала необхідних документів або інформації (відсутні документи, що надають право користування житлом», про що зроблено відповідний запис на заяві про реєстрацію місця проживання 21.12.2020 р., копія якої міститься у матеріалах справи.
Не погодившись з відмовою відповідача у реєстрації місця її проживання за адресою проживання матері, позивач звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно із преамбулою Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» цей Закон відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.
Відповідно до визначень, наведених в частині 1 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Частиною 3 статті 6 вказаного Закону встановлено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):
документ, до якого вносяться відомості про місце проживання.
квитанцію про сплату адміністративного збору;
документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;
військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:
особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;
у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;
для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.
Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Механізм здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання / перебування осіб в Україні, а також встановлення форми необхідних для цього документів визначають Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 (надалі по тексту - Правила).

За змістом пункту 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);

право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Відповідно до пункту 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Оцінюючи усі докази, надані суду у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, про що також відсутній спір між сторонами, що подаючи заяву про реєстрацію місця проживання за адресою проживання: АДРЕСА_1 , до такої заяви позивачем додано: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; податковий номер; ордер №004617 від 23.11.1997 р., виданий ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; квитанцію про сплату адміністративного збору.

Означені документи надані позивачем для огляду і дослідження суду.

В якості підстави для відмови у реєстрації місця проживання відповідачем зазначено, що «особа не подала необхідних документів або інформації (відсутні документи, що надають право користування житлом».

За змістом ч.3 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації місця проживання подаються документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Відповідно до пп.4 п.18 Правил документи, що підтверджують право на проживання в житлі,

- ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди),

- рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

Отже, законодавством визначено чіткий перелік документів, що підтверджують право проживання в житлі, для вчинення реєстрації місця проживання, серед яких є ордер.

Дослідивши ордер на житлове приміщення № 004617, виданий 22.11.1997 р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів (Бюро по обміну житлових приміщень), судом встановлено, що він виданий гр. ОСОБА_2 з родиною з однієї людини на право зайняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 18,7кв.м., що складається з однієї кімнати в квартирі (ізольованому) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Також, згідно із ордером на житлове приміщення № 004617 від 22.11.1997 р. склад родини: ОСОБА_2 .

Отже, ордер № 004617 від 22.11.1997 р., наданий позивачем до заяви про реєстрацію місця її проживання від 21.12.2020 р. в якості підтвердження права проживання в житлі за адресою: АДРЕСА_1 , не містить відомостей про право користування означеним житловим приміщенням за ОСОБА_1 .

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача в якості підтвердження права користування житлом на положення ст.1218 ЦК України, оскільки позивачем не надано належних доказів набуття права в порядку спадкування у передбаченому законом порядку.

Щодо доводів позивача про те, що вона тривалий час (з 2018 року) проживала разом із матір`ю однією родиною, а тому має право на реєстрацію місця проживання за адресою проживання матері, суд зазначає наступне.

У даній справі предметом спору є правомірність/неправомірність рішення суб`єкта владних повноважень Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за наявності/відсутності підстав для відмови у реєстрації місця проживання.

Належних доказів (в тому числі рішення суду, яке набрало законної сили) про визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , ані відповідачу разом із заявою від 21.12.2020 р., ані суду в ході судового розгляду даної справи, позивачем не надано.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене, суд вважає, що рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 21.12.2020 року про відмову позивачу у реєстрації місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, тому є правомірнім.

Суд зазначає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, натомість відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій у прийнятті рішення, що оскаржується.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 29.03.2021 р.

Суддя О.С. Рябчук