Справа № 520/9458/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

29.03.2021 р. справа №520/9458/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст.263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Управління) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 21.07.2020 р.

Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 22.07.2020 р.

Того ж дня провадження у справі було зупинено.

Провадження у справі було поновлено 17.02.2021 р.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 09.03.2021 р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, пенсіонер, прокурор у відставці), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги (з урахуванням уточнень) про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Відділу з питань перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства щодо прийняття рішення від 29.05.2020р. №14 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків місячної (чинної) заробітної плати, вказаної у довідці про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії прокуратури Харківської області від 27.03.2020р. №18-298; 2) визнання протиправним та скасування Рішення відділу з питань перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.05.2020р. № 14 щодо відмови ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків місячної (чинної) заробітної плати, вказаної у довідці про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії прокуратури Харківської області від 27.03.2020 р. №18-298; 3) зобов`язання здійснити перерахунок та виплату з 13.12.2019 року пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), без обмеження граничного розміру виплати пенсії з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії прокуратури Харківської області від 27.03.2020 р. №18-298 без обмеження її максимального розміру, з урахуванням раніше проведених виплат без застосування Постанови КМУ № 649 від 22.08.2018р.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що адміністративним органом вчинена безпідставна відмова у перерахунку пенсії.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Управління, ГУ), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що вчинене управлінське волевиявлення повністю узгоджується із законом.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період з 16.07.1990 р. по 24.02.2014 р. заявник проходив публічну службу в органах прокуратури, 24.02.2014р. був звільнений з посади прокурора Харківської області за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за вислугою років.

Змістом копії посвідчення серії НОМЕР_2 (№ НОМЕР_1 ) підтверджені обставини набуття заявником статусу пенсіонера з 25.01.2001р.

Розмір пенсії заявника з 31.08.2006р. складає 90% від заробітної плати (грошового забезпечення), з 20.10.2014р. пенсію виплачує Управління.

27.03.2020р. заявнику прокуратурою Харківської області із посиланням на норми постанови КМУ від 30.08.2017р. №657 була видана довідка №18-298 від 27.03.2020р. з приводу розміру оплати праці діючого прокурора у загальній сумі - 62.925,34грн. (оклад за посадою - 9.370,00грн.; надбавка за класний чин - 2.800,00грн.; надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 3.748,00грн.; надбавка за роботу з таємними документами у розмірі 15% - 1.405,50грн.; надбавка за почесне звання «заслужений» у розмірі 5% - 468,50грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% - 15.918,00грн.; премія у розмірі 60% - 20.226,00грн.; 1/12 матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань - по 4.494,67грн. по кожній із допомог).

Зверненням від 27.05.2020р., заявник звернувся до Управління з приводу перерахунку розміру раніше призначеної пенсії.

Рішенням Управління в особі Відділу з питань перерахунків пенсій №19 від 29.05.2020р. №14 у задоволенні звернення заявника було відмовлено.

Як з`ясовано судом, вчинена відмова умотивована виключно посиланням на втрату чинності ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ.

При цьому, ані у питанні календарної дати перерахунку, ані у питанні складових елементів винагороди за оплату праці, ані у питанні відсоткового розміру пенсії, ані у питанні розміру пенсії до виплати адміністративний орган управлінської компетенції не реалізовував.

Не погодившись із відповідністю закону управлінського волевиявлення адміністративного органу з приводу перерахунку розміру раніше призначеної пенсії у зв`язку із збільшенням винагороди за працю діючого прокурора, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Базовим законом у сфері пенсійного забезпечення з 01.01.2004р. є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відносно окремих категорій громадян України законодавцем були запроваджені спеціальні умови пенсійного забезпечення, а саме: умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 року визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ (далі за текстом - Закон №1789-ХІІ).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Частиною 12 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ було визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VІ від 08.07.2011р. до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ було внесено нову норму, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом зменшено максимальний розмір при призначенні пенсії до 80 відсотків місячного заробітку.

Однак, приписи ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ в частині підстав та порядку перерахунку пенсій прокурорам у відставці не зазнали змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ від 08.07.2011р, позаяк відбулась лише зміна порядкового номеру частин статті, котрі регламентували вказаний порядок та підстави.

Так, згідно з ч.13 та ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції Закону №3668-VІ від 08.07.2011р.) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсій. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий період може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

У подальшому, Законом України "Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014р. №76-VІІІ (далі за текстом - Закон №76-VІІІ) до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ було внесено зміни, якими зокрема було викладено у новій редакції ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ і визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури було передано у відання Кабінету Міністрів України».

14.10.2014р. було прийнято Закон України "Про прокуратуру" №1697-VІІ (далі по тексту - Закон №1697-VІІ), який набрав чинності з 15.07.2015 року.

Первинна редакція 20 ст.86 Закону №1697-VІІ містила положення про те, що "Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Розділ XII "Прикінцеві положення" Закону №1697-VІІ щодо набрання чинності даним актом права неодноразово змінювався, переважна більшість статей (зокрема і ст.86) цього Закону набрали чинності з 15.07.2015р.

Водночас із цим, 15.07.2015 р. втратив чинність Закон №1789-XII (крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).

Таким чином, з 15.07.2015р. положення Закону №1789-XII не можуть бути визнані легальною підставою для проведення перерахунку розміру раніше призначених пенсій у зв`язку із збільшення винагороди за працю діючого прокурора, позаяк не існують в умовах об`єктивної дійсності у якості речі матеріального світу - нормативно-правового акту.

До того ж, з 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України від 28.12.2014р. №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі за текстом - Закон №76-VIII), яким, зокрема: внесено зміни до ч.18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (діяла до 15.07.2015) шляхом викладення у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України"; внесено зміни до ч.20 статті 86 Закону України від 14.10.2014р. "Про прокуратуру" №1697-VІІ (набрала чинності 15.07.2015) шляхом викладення у такій редакції: "20. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Отже, з 01.01.2015р. жодним діючим/чинним законом не визначалося ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України "Про прокуратуру", а питання визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури було передано до компетенції Кабінету Міністрів України.

13.12.2019р. Конституційний Суд України прийняв рішення у справі № 7-р(ІІ)2019 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., № 2-3, ст. 12) зі змінами; визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; встановив, що частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Таким чином, з 13.12.2019р. у фізичних осіб - громадян із категорії пенсіонерів - працівників прокуратури у відставці виникло суб`єктивне право на перерахунок розміру раніше призначених пенсій у зв`язку із збільшенням винагороди за працю діючого прокурора.

Дане право може бути реалізовано з першого числа місяця, наступного за місяцем події виникнення такого права, тобто з 01.01.2020р.

Станом на 01.01.2020р. вже діяли положення ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII у первісній/первинній редакції.

Саме ці положення унормовують спірні відносини, адже приписи статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ в частині пенсійного забезпечення втратили чинність з 15.07.2015р. і після цього не поновлювались.

Суд вважає, що недіюча норма закону об`єктивно не здатна призвести до виникнення будь-яких розумних очікувань чи сподівань.

Такі очікування та сподівання не могли виникнути раніше від 13.12.2019р. і можуть бути практично реалізовані з 01.01.2020р.

Розглядаючи справу, суд бере до уваги, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу вчиненої відмови.

Тому позов заявника за епізодом скасування оформленої письмовим рішенням відмови пенсійного органу підлягає до задоволення і повністю поглинає вимогу про визнання протиправними дій, адже ці дії у даному конкретному випадку є невід`ємним складовим елементом процедури створення правового акту індивідуальної дії.

Однак, вирішуючи спір за епізодом проведення перерахунку пенсії з 13.12.2019 р., суд доходить до переконання про безпідставність заявленої у цій частині вимоги, позаяк у силу ч.20 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII та Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)2019 прокурори у відставці за вислугу років набули право на перерахунок розміру раніше призначеної пенсії лише з 01.01.2020р.

Вирішуючи спір за епізодом проведення перерахунку пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), суд доходить до переконання про безпідставність заявленої у цій частині вимоги, адже з 15.07.2015 року такої норми права не існує.

Вирішуючи спір за епізодом проведення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), суд доходить до переконання про те, що дана вимога заявлена наперед у часі, стосується майбутніх правових відносин, заявлена відносно неіснуючого у реальній дійсності управлінського волевиявлення владного суб`єкта.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову за цим епізодом.

Вирішуючи спір за епізодом проведення виплати пенсії без обмеження максимального розміру, суд доходить до переконання про те, що дана вимога заявлена наперед у часі, стосується майбутніх правових відносин, заявлена відносно неіснуючого у реальній дійсності управлінського волевиявлення владного суб`єкта.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову за цим епізодом.

Окрім того, суд зважає, що у силу абз.1 п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI запроваджене обмеження максимального розміру пенсії не поширюється виключно на випадки обчислення розміру при призначенні пенсії до набрання чинності названим актом законодавства.

До того ж, абз.2 п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI було запроваджено одночасно три нових взаємопов`язаних правила, а саме: 1) обмеження максимального розміру при призначенні нових пенсій показником у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; 2) непорушність (недоторканність) розміру раніше призначених пенсій; 3) мораторій на перерахунок раніше призначених пенсій, розмір яких перевищує показник у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, існують два законодавчих обмеження максимального розміру пенсії, котрі можуть бути застосовані до заявника після 31.12.2017р., а саме: 1) за ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції законів України від 08.07.2011р. №3668-VI, від 24.12.2015р. №911-VIII, від 06.12.2016р. №1774-VIII на рівні сталого показника у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; 2) за п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI у розмірі величини пенсії станом на 01.10.2011р.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 24.06.2020р. у справі №580/234/19 правило обмеження максимального розміру пенсії вперше було введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI і підлягає застосуванню як діюча норма права.

Даний висновок Верховного Суду є останнім у часі з приводу застосування правила обмеження максимального розміру пенсії до виплати та був ухвалений Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, а тому і за критерієм дати створення, і за критерієм інстанційності має перевагу над попередніми висновками Верховного Суду з цього ж самого питання.

Розглядаючи справу, суд зважає на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06), рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), але зауважує, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт взагалі не вчиняв управлінського волевиявлення з приводу розміру пенсії до виплати, а відтак, не визначився із жодними юридично значимими факторами, оскільки необхідних для цього обставин не досліджував та не оцінював, жодних суджень з даного приводу не формулював.

Стосовно вимоги про обтяження пенсійного органу обов`язком не застосовувати постанову КМУ від 22.08.2018р. №649 суд відзначає, що відповідно до ст.ст.265 та 325 КАС України 22.07.2020р. даний нормативний акт втратив чинність у зв`язку з набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020р. у справі №640/5248/19.

Оскільки недіюче рішення Уряду України не здатне регламентувати суспільні відносини, то ця обставина об`єктивно унеможливлює будь-яке порушення суб`єктивних та інтересів заявника.

Зумовлена цією обставиною відсутність факту порушення суб`єктивного права особи є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав судження з приводу тлумачення змісту та застосування усіх належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

З приводу вимоги про зобов`язання Управління подати звіт з приводу виконання рішення суду по даній справі суд вважає, що положення ст.382 КАС України в частині обтяження учасника справи обов`язком подати звіт про виконання рішення суду (безвідносно до події одержання позивачем виконавчого листа та стану виконавчого провадження) не повною мірою узгоджуються з положеннями Закону України "Про виконавче провадження", який за загальним правилом вимагає одержання позивачем виконавчого листа та подання цього документа до державного виконавця (приватного виконавця).

Тому випадок застосування судом згаданого вище правового механізму слід вважати виключенням із загального правила, котрий повинен мати вагомі причини.

Судом з матеріалів справи існування таких причини не виявлено.

Відтак, підстав для застосування у даному конкретному випадку приписів ст.382 КАС України суд не знаходить.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині 10.000,00грн. витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що у розумінні ч.1 ст.132 та п.1 ч.3 ст.132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу є витратами, пов`язаними із розглядом справи, і тому входять до складу судових витрат.

Частиною 4 ст.132 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім вимоги про підтвердження витрат належно оформленими письмовими документами, згідно з ч.5 ст.132 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; а відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16».

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася заявнику адвокатом Черненко О.А. на підставі договору від 15.12.2019 р.

Згідно з додатковою угодою від 01.06.2020 р., сторони погодили розмір оплати послуг із розрахунку 1000,00 грн. за годину витраченого адвокатом часу.

Продовжуючи розгляд заяви, суд зазначає, що окремою вимогою до витрат на професійну правничу допомогу, як-то передбачено ч. 4 ст.134 КАС України, є детальний опис послуги.

21.07.2020 р. складено акт наданих послуг, згідно з яким було надані наступні послуги: попередня усна консультація тривалістю одна година і вартістю 1000,00 грн.; складання проекту заяви до прокуратури тривалістю 2 години і вартістю 2000,00 грн.; складання проекту заяви до ГУПФУ в Харківській області тривалістю 2 години і вартістю 2000,00 грн.; вивчення законів і нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин та аналіз судової практики тривалістю 1 годину і вартістю 1000,00 грн.; складання позовної заяви тривалістю 4 години і вартістю 4000,00 грн.

Загалом згідно акту надано послуг на 10.000,00 грн.

На підтвердження факту оплати позивачем наданих послуг надано квитанцію від 21.07.2020р. на відповідну суму.

Між тим, стосовно змісту, обсягу роботи адвоката у даній конкретній справі та витрачених на надані послуги з професійної правничої допомоги ресурсів (у тому числі і в часовому вимірі) суд зазначає, що даний спір належить до кола справ незначної складності, має виключно правовий характер і при цьому на момент подачі заявником позову вже було відкрито провадження по зразковій справі №560/2120/20.

До того ж, позов було задоволено частково.

Підсумовуючи викладені вище міркування і беручи до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума у розмірі 1.500,00 грн.

На тривалість розгляду справи вплинула обставина знаходження судді Сліденка А.В. на лікарняному протягом 14 робочих днів.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області В особі відділу з питань перерахунків пенсій №19 від 29.05.2020р. №14.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020 року в порядку та умовах, визначених ч.20 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII та Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)2019 на підставі довідки прокуратури Харківської області №18-222 від 16.03.2020р.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) на користь ОСОБА_1 (код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) 1.500 (одна тисяча п`ятсот) грн. у якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.