Справа № 640/25025/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року м. Київ № 640/25025/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фонду соціального страхування України до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови ,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Фонд соціального страхування України (далі - позивач) з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 09.09.2020 ВП № 62162795 про накладення штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наявність об`єктивної причини, що не залежить від власного волевиявлення боржника, яка унеможливила виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Позивач стверджує, що 06.12.2017 було припинено юридичну особу, на посаді керівника якої суд поновив ОСОБА_1 , а створення іншої юридичної особи (відділення) Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено.

Про вказані обставини Фонд соціального страхування України повідомив державного виконавця Бондаренка О.С. листом від 17.07.2020 № 1761-08-1, однак державний виконавець не перевірив повідомлені позивачем обставини, не надав їм належної оцінки, та, на думку позивача, неправомірно прийняв оскаржуване рішення про накладення на Фонд соціального страхування України штрафу у розмірі 10 200 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2020, відкрито провадження в адміністративній справі №640/25025/20, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено судове засідання на 16 грудня 2020 року, витребувано у Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) завірені належним чином матеріали виконавчого провадження № 62162795.

16.12.2020 до суду надійшли витребувані матеріали виконавчого провадження.

Відповідач відзив до суду не подавав.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, судове засідання, призначене на 16.12.2020, не відбулося. Розгляд справи відкладено до 21 січня 2021 року.

У судовому засіданні 21 січня 2021 року Окружний адміністративний суд м. Києва поставив на обговорення питання щодо можливості продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник позивача не заперечував. Відповідач у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

28.05.2020 старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управляння юстиції (м. Київ) Бондаренком Олександром Сергійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65162795 з виконання виконавчого листа № 431/4028/17 від 02.04.2020.

Старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управляння юстиції (м. Київ) Бондаренком Олександром Сергійовичем винесено постанову від 06.07.2020 ВП №62162795 про накладення штрафу на Фонд соціального страхування України за невиконання рішення суду та застосовані штрафні санкції в розмірі 5100 грн.

У зв`язку з повторним невиконанням рішення суду старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управляння юстиції (м. Київ) Бондаренком Олександром Сергійовичем винесено постанову від 09.09.2020 ВП № 62162795 про накладення штрафу на Фонд соціального страхування України за повторне невиконання рішення суду та застосовані штрафні санкції в розмірі 10 200 грн

Позивач не погодився із прийняттям постанови про накладення штрафу від 09.09.2020 у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 65 даного Закону рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як встановлено судом, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 431/4028/17, виданого Старобільським районним судом Луганської області про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області з 01 серпня 2017 року.

Положенням статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно.

Відповідно до вказаного вище Закону виконання рішення вважається завершеним з моменту видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.

Разом з тим, на час прийняття відповідачем спірної постанови про накладення штрафу позивач не вчиняв будь-яких дій, направлених на виконання виконавчого листа № 431/4028/17, виданого 02.04.2020.

Доводом позивача щодо неможливості виконання судового рішення є те, що згідно з даними ЄДРПОУ відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області (код в ) як юридичну особу припинено з06.12.2017, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (код в ) як юридичну особу припинено з 24.11.2017. Отже, здійснити поновлення ОСОБА_1 не вбачається можливим, оскільки юридична особа, яку він очолював, припинена, а створення іншої юридичної особи (відділення) Законом України «Про загальнообов`язкове державне страхування» не передбачено.

Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідно до ст. 2401 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

На думку позивача, при такому нормативному регулюванні органи Державної виконавчої служби мають повноваження звернутись до суду для зміни порядку виконання рішення суду. Однак відповідачем такі дії не вчинялись.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо наявності поважної причини невиконання судового рішення в рамках виконавчого провадження № 62162795, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 16.11.2017 у справі № 431/4028/17 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області з 01.08.2017.

На момент винесення вказаного рішення юридична особа, на посаді керівника якої поновлено ОСОБА_1 припинена не була.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Як встановлено судом, відділ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області припинив свою діяльність 06.12.2017 на підставі рішення про реорганізацію.

Після реорганізації підприємства, установи, організації подальші трудові правовідносини між роботодавцем та працівниками врегульовані КЗпП України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у разі негайного виконання позивачем рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 останнього було б поновлено на відповідній посаді до припинення юридичної особи, керівником якої був ОСОБА_1 , та після реорганізації роботодавцем були б вчинені дії відповідно до положень КЗпП України.

Однак негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі позивачем здійснено не було, а подальшу реорганізацію юридичної особи позивач сприйняв як підставу, яка унеможливлює виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Суд не вважає припинення юридичної особи в результаті реорганізації поважною причиною невиконання рішення суду, оскільки з аналізу положень статті 40 КЗпП України вбачається, що у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом. Звільнення у зв`язку з реорганізацією допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З огляду на таке нормативне регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку що позивач повинен прийняти рішення у формі наказу або розпорядження про поновлення на роботі, а у подальшому вчинити дії, які передбачені КЗпП України у разі реорганізації юридичної особи: перевести працівника за його згодою на іншу роботу, або звільнити у встановленому Законом порядку.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вчинялись дії щодо виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження № 62162795.

Разом з тим, застосування такого заходу реагування як накладання штрафу на боржника є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження сторони позивача про те, шо державним виконавцем було неправомірно винесено постанову про накладення штрафу.

Наведені позивачем підстави не виконання судового рішення, на переконання суду, не є такими, що перешкоджали виконанню позивачем судового рішення.

За таких обставин враховуючи, що станом на час винесення оскаржуваної постанови позивачем, який є боржником у виконавчому провадженні, рішення суду не виконано, тому державним виконавцем правомірно винесено постанову від 09.09.2020 року про накладення штрафу в розмірі 10 200 грн, в рамках виконавчого провадження ВП № 62162795 за невиконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову та, відповідно, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, аналізуючи рішення суб`єкта владних повноважень в розрізі положень ст.2 КАС України дійшов до висновку, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, у межах та у спосіб, визначений законодавством, а також з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, здійснені позивачем відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фонду соціального страхування України відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до частини першої статті 272 КАС України, судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу..

Повне найменування сторін:

Позивач: Фонд соціального страхування України (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 28, код в ),

Відповідач: Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (04208, м. Київ, проспект Георгія Гонгадзе, 5-б, код в ).

Суддя В.І. Келеберда