Справа № 340/203/21
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/203/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Сагуна А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі № 68 від 21 серпня 2020 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 16 348,48 грн. (шістнадцять тисяч триста сорок вісім гривень 48 копійок).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. При звільненні зі служби у зв`язку із розірванням контракту, відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на загальну суму 16 348,48 грн. Також вказував, що позивач звертався до відповідача із рапортом та заявою щодо виплати вказаної компенсації, на що отримав лист від 13.01.2021, в якому відповідач зазначав, що на рахунку частини відсутні кошти для виплати компенсації за речове майно. Таку відмову відповідача, вважає протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.24-25), в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, зазначивши про їх часткову необґрунтованість. Так, згідно довідки №68 від 21.08.2020 про вартість речового майна, що належить до видачі старшому лейтенанту ОСОБА_1 , останній має право на компенсацію неотриманого речового майна, вартість якого складає 13854, 64 грн. Сума 16348,48 грн., котра зазначена у графі «Загальна сума» довідки №68 від 21.08.2020, являє собою службово-фінансову інформацію та є сумою, яку військова частина витратить для того, щоб Позивач отримав компенсацію за неотримане речове майно разом з ПДФО одним платежем (13854.64 грн.), а не двома: 11360.80 грн. одразу та 2493,84 грн. після того, як дана сума буде компенсована самій Військовій частині.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

Наказом відповідача №180 від 21.08.2020 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, зарахувавши па службу у військовому оперативному резерві першої черги військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України: старшого лейтенанта ОСОБА_2 (Г-019852), який здав справи і обов`язки за посадою штурмана 1-ї авіаційної ланки (льотчика) першої авіаційної ескадрильї на вертольотах та звільненого відповідно до підпункту "а" пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 24.07.20 №148 о/с у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, 21 серпня 2020 року та для взяття на військовий облік направити до Глобинського РВК Полтавської області ( а.с.6).

Позивачем подано рапорт до відповідача про надання розрахунку та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно ( а.с.8).

Позивачу видано довідку №68 від 21.08.2020 про вартість речового майна, що належить до видачі, відповідно до якої сума грошової компенсації за 41 предмет становить 13 854, 64 грн.; ПДФО 2 493, 84 грн.; загальна сума 16 348, 48 грн. ( а.с.7).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 11.01.2021 про отримання грошової компенсації за недоотримане речове майно (а.с.9).

Листом від 13.01.2021 відповідач повідомив позивачу про відсутність коштів для відшкодування грошової компенсації за неотримане речове майно на рахунках частини (а.с.10).

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною статті 24 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону №2011-XII).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 року за №768/28898, затверджено Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період та Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі Інструкція №232), яка визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Пунктом 2 розділу І Інструкції №232 передбачено, що основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Відповідно до пункту 4 розділу I Інструкції №232 майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.

Пунктом 8 розділу I Інструкції №232 передбачено, що військовослужбовцям речове майно особистого користування та інвентарне майно видається за встановленими нормами і порядком, визначеними цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 28 розділу ІІ Інструкції №232 офіцери, прапорщики, мічмани, військовослужбовці, які проходять службу за контрактом, а також матроси і старшини строкової служби на кораблях речовим майном забезпечуються безпосередньо речовою службою військової частини, берегової бази, де знаходяться на забезпеченні.

Речове майно особистого користування офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність.

Порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період унормовано розділом ІІІ Інструкції №232.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року N 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року N 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється:

під час звільнення в запас або у відставку з правом носіння військової форми одягу за речове майно, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі;

під час звільнення в запас без права носіння військової форми одягу за речове майно пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини;

під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі;

під час звільнення військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу, призваних на 18 місяців, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини.

Згідно з пунктом 7 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці військової служби за контрактом забезпечуються речовим майном за встановленими нормами, починаючи з дня призначення їх на посаду наказом командира військової частини.

З вищенаведених законодавчих норм випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Також, на користь зазначеного висновку свідчить те, що в пункті 4 вказаного Порядку передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17 (адміністративне провадження № К/9901/38716/18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, дія якого поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

У свою чергу відповідач у своєму листі від 13.01.2021 повідомив позивачу, що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно, буде здійснена одразу після надходження грошових коштів на дану статтю витрат.

Проте суд вважає необґрунтованим вищевказане посилання відповідача, оскільки у відповідності до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідач, виключивши позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, не провів з ним повний розрахунок за речовим забезпеченням та не виплатив йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, внаслідок чого допустив протиправну бездіяльність.

Відповідно до довідки №68 від 21.08.2020 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, відповідно до якої сума грошової компенсації за 41 предмет становить 13 854, 64 грн.; ПДФО 2 493, 84 грн.; загальна сума 16 348, 48 грн. ( а.с.7).

Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі № 68 від 21 серпня 2020 року і задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 16 348,48 грн. (шістнадцять тисяч триста сорок вісім гривень 48 копійок), суд зазначає, що позивачу належить до виплати саме сума у розмірі 13 854, 64 грн. за 41 предмет, без суми ПДФО ( 2 493, 84 грн.), оскільки позивач не є суб`єктом, який нараховує та сплачує до бюджету податок з доходів фізичних осіб.

При вирішенні справи суд враховує правові висновки, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі №2-а-3097/2007 та у постановах Верховного Суду від 04.07.2019 року у справі №821/2/18, від 30.10.2019 року у справі №820/2933/17, від 25.03.2020 року у справі №803/1609/17 у подібних правовідносинах.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі № 68 від 21 серпня 2020 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 13 854, 64 грн. (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири гривень 64 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. Сагун