Справа № 200/2346/21-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р. Справа№200/2346/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Тарасенка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови від 18.02.2021 року ВП № 44204393 про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради (далі Управління) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови від 18.02.2021 року ВП № 44204393 про накладення штрафу. Позивач просить визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо накладення штрафу на Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради у розмірі 5100,00 грн., а також скасувати постанову про накладення штрафу від 18.02.2021 року у розмірі 5100,00 грн. по ВП № 44204393, прийняту заступником начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при примусовому виконанні виконавчого листа № 227/2162/14-а, виданого 16 травня 2014 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.02.2021 року на адресу Управління надійшла постанова заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18 лютого 2021 року ВП № 44204393 про накладення на Управління штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2014 року про зобов`язання Управління здійснити, з врахуванням фактично виплачених сум, перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 29.10.2013 року по 16.05.2014 року включно, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за рахунок коштів Державного бюджету України.

Позивач вказує на те, що відповідач не мав законних підстав для накладення на Управління штрафу у розмірі 5100,00 грн. так як управління соціального захисту населення Добропільської міської ради добровільно виконало рішення суду в межах делегованих йому державою повноважень, про що повідомило відділ державної виконавчої служби, а тому не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх неправомірними, а відповідну постанову про накладення штрафу у загальному розмірі 5100,00 грн. такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 29 березня 2021 року виправлено описку в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі № 200/2346/21-а.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року відкладено судовий розгляд справи на 30 березня 2021 року об 11 год. 00 хв., про що повідомлено сторін належним чином.

Представники сторін до судового засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

30.03.2021 року представником відповідача через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що відповідач діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі № 227/2162/14-а боржником Управлінням соціального захисту населення Добропільської міської ради не виконується. Отже, оскільки позивачем не виконується судове рішення державним виконавцем було прийнято постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, на підставі ст. 205 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Добропільського міськрайоного суду Донецької області від 16 травня 2014 року у справі № 227/2162/14-а, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління щодо призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 29.10.2013 року по 16.05.2014 року у розмірі 130 грн. щомісяця та зобов`язано Управління здійснити нарахування та виплату, з урахуванням фактично виплачених сум, на користь ОСОБА_1 щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 29.10.2013 року по 16.05.2014 року, тобто по день винесення даної постанови, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» № 2240-ІІІ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом у 2013-2014 роках.

16 лютого 2021 року Добропільським міськрайоним судом Донецької області видано виконавчий лист (дублікат) № 227/2162/14-а, згідно ухвали суду від 10.02.2021 року.

31 липня 2014 року на підставі ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 44204393.

Листом від 20 серпня 2014 року № 08/1915/01-16 Управління повідомило відділ ДВС, про те, що Управлінням проведено перерахунок щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до 3-х років на користь ОСОБА_1 згідно постанови, а також повідомлено, що грошові кошти не виплачені в зв`язку з відсутністю відповідного фінансування.

Крім того, листом № 01-09/225 від 03.02.2017 року Управління повідомило відділ ДВС про те, що постанова Добропільського міськрайоного суду Донецької області від 16.05.2014 року виконана частково. На час надання відповіді, грошові кошти за постановою суду нараховані, але не виплачені у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування на виконання судових рішень. Кошторисами на 2014, 2015, 2016, 2017 роки не передбачено коштів для виконання рішень суду про стягнення допомоги по догляду за дитиною до 3-х років; у кошторисі Управління не передбачено відповідне бюджетне призначення. Фінансування видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення соціальних допомог повністю залежить від фінансових ресурсів доходної частини до державного бюджету. У зв`язку з обмеженістю фінансових ресурсів, Державним бюджетом України видатки на забезпечення у повному обсязі соціальних гарантій відповідно до окремих статей Закону та нв виконання судових рішень за програмами соціального захисту громадян Міністерству соціальної політики не передбачено.

Тому, взяття зобов`язань щодо проведення соціальних виплат згідно з цим судовим рішенням можливе лише у разі внесення відповідних змін до Закону України «Про Державний бюджет України», які мають передбачення видаткової частини з одночасним визначенням джерел надходжень бюджету, за рахунок яких здійснюватимуться ці видатки.

Крім того, відповідний лист з аналогічним змістом був надісланий Управлінням на адресу відділу ДВС від 21.09.2018 року № 08/4563/01-16, а також лист від 03.02.2021 року № 01-09/479/0/03-21 на вимогу державного виконавця від 01.02.2021 року № 1727-2711.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши нормативно-правові акти, до сфери регулювання яких відносяться спірні правовідносини, при вирішенні спірних правовідносин суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. ст. 1-3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Матеріалами справи підтверджено, що державним виконавцем здійснювалась перевірка виконання постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2014 року та вчинено всі процесуальні дії, передбачені ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Порядок примусового виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульовано ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання рішення суду не може бути поставлено у залежність від наявності певних умов.

Постанова Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2014 року у справі № 227/2162/14-а є безумовною та не містить жодних умов її виконання, будь то «виділення необхідних коштів відповідачу» тощо.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь які докази, що позивачем приймались заходи для виконання постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2014 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує, виконання судового рішення, то передбачені ст. 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові та практичні умови для втілення їх у життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2016 року, п. 184).

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що тривале невиконання постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2014 року боржником (майже 7 років) є необґрунтованим та безпідставним, тому накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця щодо невиконання рішення суду є правомірним.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова, яка оскаржується, прийнята відповідачем в межах повноважень та у спосіб, визначений нормами чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надані суду належні докази правомірності прийняття постанови, яка оскаржується, в розумінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлена правомірність дій відповідача щодо прийняття постанови, яка оскаржується, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

В розумінні ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається..

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 241-246, 250-251, 257-263, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради (місцезнаходження: 85000, Донецька область, м. Добропілля, проспект Шевченка, 15, ) до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчого служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 83, ) про скасування постанови від 18.02.2021 року ВП № 44204393 про накладення штрафу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко