Справа № 608/2427/19
Суддя: Запорожець Л. М.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Копія

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року Справа № 608/2427/19

Номер провадження2-а/608/2/2021

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Запорожець Л. М.

за участю секретаря с/з Фаштиковської М.І.

позивача ОСОБА_1

його представника адвоката Кожушиної Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові, справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста інспектора з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Мигдаля Богдана Ігоровича, Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради про поновлення строку на оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до головного спеціаліста інспектора з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Мигдаля Богдана Ігоровича, Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради про поновлення строку на оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження посилаючись на те, що з 19 жовтня 2012 року він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 02 грудня 2019 року його колишня сусідка по будинку АДРЕСА_2 передала йому лист, адресований Чортківським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Тернопільській області, з якого він дізнався про відкриття виконавчого провадження щодо нього 24.06.2019 року за постановою ТЕ № 000733 від 16.04.2019 року. Того ж дня він з`явився у Чортківський МВДВС ГТУЮ, де на його заяву було видано копію вказаної вище постанови. З вказаної постанови дізнався, що він на транспортному засобі «HYUNDAI TUSSON» д.н.з НОМЕР_1 16 квітня 2019 року в 11 годині 35 хвилин по вул. Шпитальній в м. Тернополі здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена». Вважає зазначену постанову незаконною, просить поновити строк на її оскарження. Дану зупинку він здійснив вимушено, при наступних обставинах: 15.04.2019 року його дружину було прооперовано з приводу важкої хвороби, операція тривала з 15 до 21 годину. Вночі він повернувся додому та 16.04.2019 року, турбуючись про дружину, знову поїхав в лікарню в м. Тернопіль. При під`їзді в лікарню отримав дзвінок, що дружині погано і відчув біль в області серця та сильне запаморочення. Він хворіє на цукровий діабет і зрозумів, що може втратити свідомість та скоїти ДТП. Щоб уникнути тяжких наслідків, що загрожують його життю, він негайно зупинив автомобіль та з останніх сил зайшов у приймальне відділення, де йому було надано відповідну медичну допомогу, після чого повернувся до автомобіля та прибрав його із зони дії знаку «Зупинку заборонено». Вказує, що загроза втратити свідомість та скоїти ДТП була реальною. Про те, що він страждає на цукровий діабет свідчить відповідна довідка. Вважає, що він здійснив вимушену зупинку в зоні дії знаку і не порушив ПДР. Здійснення зупинки в зоні дії знаку не спричинило жодної шкоди, а ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» дозволяє водієві транспортного засобу відступати від вимог законодавства в умовах непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву.

03 грудня 2020 року представник позивача Кожушина Л.К. подала письмову заяву з додатковими обгрунтуваннями позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кожушина Л.К. позовні вимоги підтримують, просять задоволити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, відповідач Мигдаль Б.І. раніше подав відзив на позовну заяву, заперечення та додаткові докази. Позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Суд, вислухавши позивача, його представника адвоката, дослідивши письмові докази, відзив на позов відповідача, заперечення на відзив, приходить до висновку, що позивачем не пропущено строку звернення до суду з позовом, тому слід поновити строк для оскарження такої постанови, однак, в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що головним спеціалістом інспектором з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Мигдалем Богданом Ігоровичем винесено постанову серії ТЕ № 000733 від 16.04.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень.

Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки, спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ст. 2 вищезазначеного Кодексу, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 252 цього Кодексу, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що при притягнені позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

До такого висновку суд дійшов з врахуванням наведених нижче обставин.

Так, згідно вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, судом встановлено, що згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться обов`язок знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001р №1306( із змінами і доповненнями).

Згідно п.1.1 ці Правила, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів: експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Розгляд справ про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) здійснюється в порядку статті 279-1 КУпАП.

Як вбачається з оскаржуваної постанови 16.04.2019 року о 11 год. 35 хв. водій транспортного засобу марки Hundai Tucson з державними номерними знаками НОМЕР_1 ОСОБА_1 за адресою: вул. Шпитальна, 2 м. Тернопіль, здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п 8.4 Правил дорожнього руху.

По даному факту головним спеціалістом - інспектором з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Мигдалем Богданом Ігоровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ТЕ №000733 за ч.1ст.122 КУпАП та в порядку ст.ст. 14-2, 279 -1 КУпАП була надіслана відповідальній особі - ОСОБА_1 , що стверджується відповідною квитанцією.

Відповідно до вимог ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) несе відповідальна особа - фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення щодо позивача ОСОБА_1 винесена після встановлення відповідальної особи відповідно до Кодекс України про накладення адміністративного стягнення та надіслана рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням протягом трьох днів з дня її винесення згідно вимог частини 7 статті 279-1 КУпАП, що підтверджується відповідним записом в постанові, а саме 19.04.2019 року.

Факт порушення позивачем ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху, а саме: зупинка в зоні дії знаку 3.34 за адресою; вул. Шпитальна,2 у м. Тернополі підтверджується фотоматеріалами, доданими до відзиву та вказаний факт не заперечував і будучи допитаним в судовому засіданні сампозивач ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту п. 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки, знаки пріоритету, заборонні знаки, наказові знаки, інформаційно-вказівні знаки, знаки сервісу, таблички до дорожніх знаків. При цьому, наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження. Пунктом 8.4 «в» ПДР України встановлено, що заборонні знаки запроваджують, а які скасовують певні обмеження в русі.

Згідно ПДР України знак 3.34 «Зупинку заборонено» діє від місця його встановлення до найближчого перехрестя за ним.

В межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). У відповідності до п. 1.10 ПДР зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Зона дії знаку 3.34 поширюється - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені (підрозділ 3 Розділу 33).

Відповідальність за вказані порушення передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, у якій, серед інших, порушення правил зупинки, стоянки, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Позивач ОСОБА_1 не заперечує сам факт зупинки з порушенням правил дорожнього руху, але вказує на стан крайньої необхідності при цьому.

Стаття 18 Кодексу адміністративних правопорушень України передбачає, що небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.

Операція дружині позивача ОСОБА_1 проводилася саме 15.04.2019 року, на цю дата також вказує і виписка із медичної карти стаціонарного хворого, долучена позивачем, однак адміністративна постанова інспектором з паркування винесена 16.04.2019 року.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Дана правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 21.12.2018 року справа №686/5225/17.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кожушина Л.К. вказує, що вимушеність зупинки біля входу в лікарню, перебування в цей час в лікарні його дружини, його вік, стан здоров`я, наявність хронічного захворювання підтверджені документами, доданими до позову є належними доказами і свідчать про відсутність вини позивача.

Однак, суд не вважає, що долучене заключення ЛКК № 6/117 від 13 лютого 2020 року про стан здоров`я позивача ОСОБА_1 , є належним та допустимими доказом відсутності вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а доказів того, що були обставини, що загрожували життю чи здоров`ю позивача в час, день і при обставинах фіксації правопорушення та винесення постанови, і що йому з цього приводу в час, день та при обставинах фіксації вчиненого правопорушення та винесення постанови була надана невідкладна медична допомога, суду не надано.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Таким чином, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не було доведено факту вчинення адміністративного правопорушення саме в стані крайної необхідності, оскільки вказане не доведено належними та допустимими доказами.

Твердження позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кожушиної Л.К. про протиправність дій інспектора з паркування є безпідставними виходячи також і з наступного.

27.09.2018 року увійшов в дію Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів», яким уповноважено інспекторів з паркування розглядати справи про порушення правил зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів та доповнено ст.280 КУпАП, а саме особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). встановлюються статтями 279 -1 - 279 - 4 цього Кодексу.

Цим же законом ч. 2 ст. 268 КУпАП доповнено реченням такого змісту: "Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинка, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Одночасно даний закон доповнює статтю 33 КупАП «При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Таким чином, зазначеною нормою встановлено спеціальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Статті 279-1-279-4 КУпАП не передбачають процесуальних прав та гарантій, визначених у ст. 280 та ч. 1ст. 268 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута у відсутності позивача, що відповідає правилам розгляду справи щодо правопорушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), визначеному ст. 279-1 КУпАП, тому права та обов`язки позивача ОСОБА_1 головним спеціалістом - інспектором з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Мигдалем Б.І., жодним чином не порушені.

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інспектором з паркування, з метою належного фіксування факту порушення правил зупинки, стоянки або паркування водієм транспортного засобу марки Нупdai Тиcson державними номерними знаками НОМЕР_1 здійснено фотофіксацію в кількості три фото з різних протилежних ракурсів, з відображенням 1) дати і часу (моменту), 2)місця розташування даного транспортного засобу до нерухомих об`єктів, та встановлено географічні координати, що повністю відповідає вимогам Примітки ст.14-2 КУпАП.

Згідно примітки до ст. 14-2 КУпАП зазначеної норми режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото (відеофіксації) обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих обєктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу.

При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Окрім цього, відповідно до статті 283 КУпАП повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності та постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) містить інформацію про адресу веб-сайту МНр5://іп5ресіог.гасіа.і:е.иа/ в мережі Інтернет, на якому позивач може ознайомитися із зображеннями транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення та ідентифікатор доступу до зазначеної інформації, про що також було зазначено в супровідному листі до надісланої копії постанови.

Фото матеріали, які долучені до матеріалів справи, а також інформація про географічні координати відображені на веб сайті в мережі Інтернет, у рубриці «порушення правил паркування», ознайомитись з якими позивач може увівши запитувану інформацію (номер постанови, номер транспортного засобу) .

Вищевказане свідчить про те, що головний спеціаліст - інспектор з паркування діяв згідно вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи забов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищезазначене, оскаржувана постанова є законною, обгрунтованою та об`єктивною, а інспектор з паркування діяв правомірною, у межах своїх повноважень у спосіб передбачений законодавством.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 1950 року) передбачено, що кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У своїй практиці європейський суд з прав людини звертає увагу суду на те, що рівень доступу, наданий національним законодавством має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві вказує на причину неотримання ним оскаржуваної адміністративної постанови через неправильний адрес, на який вона була надіслана. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 279-1 КУпАП інспектор з паркування встановлює відповідальну особу, зазначену у ст.14-2 КУпАП за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів. В даному реєстрі адреса позивача була вказана саме: АДРЕСА_3 . Також, під лобовим склом, в порядку частини 3 статті 279-1 КУпАП, інспектор з паркування розмістив на лобовому склі повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, що підтверджується фото матеріалами.

Однак, оскільки позивач ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову лише 2 грудня 2019 року, таким чином він пропустив строк на її оскарження з поважних причин та за таких обставин, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин.

В той же час, суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 на те, що постанова є незаконною та не обгрунтованою, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження - слід відмовити.

Керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст. ст. 7, 9, 122, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Поновити строк ОСОБА_1 для подачі позову до головного спеціаліста інспектора з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Мигдаля Богдана Ігоровича, Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження, до суду, як пропущений з поважної причини.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до головного спеціаліста інспектора з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Мигдаля Богдана Ігоровича, Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного судучерез Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/2427/19

Рішення набрало законної сили " " _______________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " " _______________ року.

Секретар: