Справа № 500/213/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/213/21

23 березня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачки Чапаєва Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Чапаєва Романа Валерійовича звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні їй до страхового стажу періоду трудової діяльності з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її трудової діяльності з 27.03.1985 по 29.06.1992 у комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення».

В обґрунтування позову вказує, що з 27.03.1985 по 29.06.1992 працювала кравцем в ательє мод Комунального підприємства «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення», яке було ліквідоване та на базі якого було надалі створено Виробничо-комерційну фірму «Галичанка». В подальшому її також ліквідовано та створено Колективне виробничо-господарське підприємство «Галичанка».

07.09.2020 та 24.09.2020 ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком, однак через відсутність завірення відтиском печатки запису у трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 з роботи, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду трудової діяльності з 27.03.1985 по 29.06.1992 та, як наслідок, у призначенні пенсії за віком.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та зазначає, що трудовий стаж у спірний період підтверджується записами у трудовій книжці, яка є основним документом, який підтверджує стаж роботи для призначення пенсії і її вини у допущених недоліках при заповнені трудової книжки немає, відтак вважає, що відмова відповідача у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу порушує її законні права та інтереси.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 27.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 23.02.2021 о 10.30 год.

11.02.2021 до суду надійшов відзив на позов, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Так, представник відповідача зазначає, що на момент звернення за призначенням пенсії, з урахуванням представлених документів, страховий стаж позивача складає 13 років 08 місяців 24 дні, однак є недостатнім для призначення пенсії за віком.

При цьому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський комбінат побутового обслуговування громадян», оскільки в трудовій книжці запис про звільнення завірений печаткою, яка не відповідає «Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів» від 18.10.1993 № 643.

Також звертає суду, що згідно інформації, наданої Головним управлінням статистики у Тернопільській області №04-11/2919-18 від 27.11.2018 «Про надання відомостей з ЄДРПОУ» та даних згідно із витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зазначене підприємство зареєстроване як юридична особа. Інформація щодо ліквідації підприємства у витягах відсутня.

Жодних інших документів, які б підтверджували роботу позивача у спірний період, подано не було.

23.02.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.51-53), у якій вказано, що позивачем у позові не оспорюється відмова ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком з підстави недосягнення нею 63-річного віку відповідно до листів Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.11.2020 №1900-0303-819781 та від 04.12.2020 №6517-6351/Л-02/8-190020. Предметом спору є саме неврахування до загального стажу роботи періоду трудової діяльності, за наявності якого стаж становитиме понад 21 рік, що стане підставою для призначення їй пенсії за віком при досягненні відповідного віку.

Причиною незарахування до загального трудового стажу позивача періоду з 27.03.1985 по 29.06.1992, як вказано у вищезгаданих листах Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, послужила відсутність завірення відтиском печатки запису у трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 з роботи від 29.06.1992.

При цьому, на переконання представника позивача, відповідач не взяв до уваги, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки, допущені з вини роботодавця (особи, відповідальної за ведення трудових книжок), не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Посилання на необхідність одержання ОСОБА_1 даних, що підтверджують її трудовий стаж, від правонаступників не є слушними, оскільки здобути необхідну інформацію про трудові відносини ОСОБА_1 із Комунальним підприємством «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» позивач не може у зв`язку із тим, що відповідні документи в архівному відділі Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області та в Комунальній архівній установі «Районний трудовий архів» відсутні, і місце їх знаходження невідоме. Органи управління юридичної особи-правонаступника - Колективного виробничо-господарського підприємства «Галичанка» за зареєстрованою юридичною адресою відсутні.

Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

23.02.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду копії заяв ОСОБА_1 про призначення пенсії, з якими вона зверталася до відповідача, та доданих до них документів, а також інших матеріалів, що стали підставою для відмови позивачу у зарахуванні до її страхового стажу спірного періоду роботи (а.с.57-75).

Ухвалою суду від 23.02.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи до 01.03.2021.

У судовому засіданні 01.03.2021 позивач ОСОБА_1 за клопотанням представника позивача та за її згодою була допитана як свідок щодо спірного періоду її роботи у Комунальному підприємстві «Теребовлянський комбінат побутового обслуговування громадян», а також були допитані свідки 01.03.2021 ОСОБА_2 та 23.03.2021 ОСОБА_3 про відомі їм обставини у цій справі.

Представник позивача в судових засіданнях 01.03.2021, 23.03.2021 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.03.2021 пояснила, що позивач вперше звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 07.09.2020 з заявою про видачу їй довідки про наявний страховий стаж для призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Позивачці було видано довідку, проте періоди роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» не були зараховані. У зв`язку з цим ОСОБА_1 24.09.2020 подала другу заяву з метою зарахувати ці періоди. Оскільки записи у трудовій книжці позивача щодо періоду роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» містили недоліки, то відповідною комісією Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на підставі показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відповідності до Порядку №637 такий стаж було підтверджено. Разом з тим, в подальшому було встановлено, що Комунальне підприємство «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» не ліквідоване, відповідні записи відсутні у ЄДР у відомостях про юридичну особу, а тому, на думку відповідача, установлення трудового стажу за таких обставин на підставі показів свідків згідно з вимогами Порядку №637 не є можливим. Тому протокол опиту свідків було скасовано, відповідний період роботи позивачу не зараховано.

Представник відповідача вважає, що підстави для зарахування спірного періоду до трудового стажу відсутні, а відтак просила відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні 01.03.2021 оголошувалася перерва через неприбуття одного з свідків.

У наступне судове засідання, що відбувалося у цій справі, 23.03.2021 представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи не прибув. Будь-яких повідомлень про причини неприбуття представника від відповідача не надходило, відтак суд їх визнав не поважними та за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтею 205 КАС України, продовжив розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи письмовими доказами, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.09.2020 звернулася до відповідача із заявами (заяви подані за формою про призначення пенсії), проте у них є посилання на постанову Кабінету Міністрів України №1098, тобто фактично це є заяви про видачу довідки про наявний страховий стаж для призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, яка передбачена Порядком призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1098 (а.с.57).

Як вбачається з пояснень представника відповідача ОСОБА_1 була видана відповідна довідка про наявний страховий стаж для подальшого її подання до органів соціального захисту для отримання соціальної допомоги, проте при обчисленні страхового стажу їй не було зараховано період роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення».

У зв`язку з цим позивач подала іншу заяву від 24.09.2020 (а.с.58), оскільки наполягала на зарахуванні спірного періоду, що в подальшому матиме суттєве значення при вирішенні питання про призначення пенсії.

До заяви позивача від 24.09.2020 було додано копію паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, трудової книжки та інших документів про стаж ( НОМЕР_1 , №Л-53 від 13.02.2020, №03-11/51-279 від 13.02.2020, №28-04/129 від 18.02.2020, протокол №2 від 07.09.2020, №04-11/2919-18 від 27.11.2018, №25634047 від 22.09.2020), диплома НОМЕР_2 та атестата №3608 від 28.08.1982, свідоцтва про шлюб ГИД №370448, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення б/н від 07.09.2020, що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с.78).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи та пояснень представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 07.09.2020 комісією по розгляду спірних питань щодо призначення, перерахунку пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області була розглянута заява ОСОБА_1 , опитані свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та прийнято рішення зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Теребовлянському побуткомбінаті, протокол №2 (а.с.69). Проте в подальшому відповідачем з`ясовано, що згідно з відомостями з ЄДРПОУ Теребовлянський побуткомбінат не ліквідований, тобто відсутні підстави для підтвердження трудового стажу показами свідків згідно з Порядком №637. А тому відповідно до протоколу №3 від 29.09.2020 комісії по розгляду спірних питань щодо призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області скасовано протокол опиту свідків №2 від 07.09.2020 про зарахування ОСОБА_1 періоду роботи в Теребовлянському побуткомбінаті (а.с.73-74).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.11.2020 № 1900-0303-8/19781, позивачу повідомлено, що відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 27.03.1985 по 29.06.1992 до страхового стажу, оскільки запис про звільнення ОСОБА_1 з роботи не завірений відтиском печатки підприємства.

Крім того, вказано, що на момент звернення до органів пенсійного фонду, з урахуванням представлених документів, страховий стаж ОСОБА_1 складає 13 років 08 місяців 24 дні (в тому числі роки, в яких не відпрацьовано встановленого господарством мінімуму трудоднів, за фактичною тривалістю у 1992, 1993, 1999 роках), що є меншим за необхідний, а отже відсутні підстави для призначення пенсії за віком (а.с.13-14).

Також листом від 04.12.2020 №6517-6351/Л-02/8-1900/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача, що при обчисленні її страхового стажу не враховано період роботи у Теребовлянському райпобуткомбінаті з 27.03.1985 по 29.06.1992, оскільки запис у трудовій книжці про звільнення не завірений печаткою. Згідно інформації, наданої Головним управлінням статистики у Тернопільській області, №04-11/2919-18 від 27.11.2018 «Про надання відомостей з ЄДРПОУ» та даних із витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація щодо ліквідації вищезазначеного підприємства у витягах відсутня (а.с.15-16).

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та стверджує, що не зарахування до її страхового стажу вказаного періоду роботи порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1098 затверджено Порядок призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Цей Порядок визначає механізм призначення у період з 1 січня 2018 р. по 31 грудня 2020 р. тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті (далі - тимчасова допомога), за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу, та її виплати.

Так, згідно з пунктом 3 цього Порядку під час досягнення пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особа звертається до органів Пенсійного фонду України із заявою про видачу довідки про наявний страховий стаж. Довідка про наявний страховий стаж за формою згідно з додатком видається органами Пенсійного фонду України за заявою особи, до якої додаються копія трудової книжки та у разі потреби документи, що підтверджують трудовий стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.

У спірному випадку ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про отримання такої довідки. Разом з тим, встановивши, що орган пенсійного фонду не зараховує їх період з 27.03.1985 по 29.06.1992 до страхового стажу повторно звернулася з заявою про призначення пенсії для того, щоб вирішити питання зарахування спірного періоду до страхового стажу.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом досліджено записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 щодо спірного періоду роботи позивача з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» (а.с.11- зворот, 64- зворот):

Розділ «Відомості про роботу»:

Запис №7, 27.03.1985 прийнята на роботу кравцем в ательє мод, підстава: наказ №34 від 27.03.1985;

Запис №10, 29.06.1992 звільнена з роботи за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України, підстава: наказ №53 від 29.06.1992.

Запис про звільнення позивача засвідчений підписом інспектора відділу кадрів, однак відтиск печатки підприємства відсутній (а.с.11- зворот, 64- зворот).

Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача вказаний період роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» через відсутність відбитку печатки у записах трудової книжки про звільнення позивача.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи ОСОБА_1 , суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок при внесенні запису про звільнення позивача з роботи було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі -Інструкція №162), а в подальшому Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 162).

Суд зазначає, що пункти 2.3 та 4.1 Інструкції №162 містять положення, подібні положенням пунктів 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. <…>. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (пункт 2.14 Інструкції №58).

Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.15 Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з абзацом другим пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що вимоги щодо внесення записів про звільнення з роботи та завірення печаткою запису про звільнення прямо передбачені Інструкцією № 162 та Інструкцією № 58, також трудова книжка має містити відомості про переведення та звільнення працівника з посади, перейменування підприємства чи реорганізацію, що слідує з наведених положень Інструкції №58.

Однак позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу в позивача за спірний період.

У даному випадку позивач просить зарахувати до її страхового стажу період роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення».

Суд зазначає, що у трудовій книжці позивача у відомостях про роботу наявні відповідні записи про прийняття її на роботу у вказане підприємство та про звільнення з роботи. При цьому працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність відбитку печатки при засвідченні запису про звільнення позивача, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для не зарахування спірного періоду до стажу її роботи.

При цьому судом встановлено, що протоколом №2 засідання комісії по розгляду спірних питань щодо призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.09.2020 на підставі допиту двох свідків було зараховано спірний період роботи до страхового стажу ОСОБА_1 (а.с.69).

Однак у подальшому протоколом №3 засідання комісії по розгляду спірних питань щодо призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.09.2020 скасовано протокол допиту свідків №2 від 07.09.2020 про зарахування ОСОБА_1 періоду роботи в Теребовлянському побуткомбінаті з 27.03.1985 по 29.06.1992. Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що комісія зробила такий висновок з огляду на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №25634047 від 22.09.2020, відповідно до якого відсутні відомості про ліквідацію Теребовлянського побуткомбінату (а.с.74).

Як вбачається з відповіді архівного відділу Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області від 09.12.2020 №03-08/1579, наданої на адвокатський запит представника позивача, документи (з основної діяльності, з особового складу, відомості нарахування заробітної плати) Теребовлянського райпобуткомбінату на зберігання в архівний відділ не надходили (а.с.18).

Також з відповіді на адвокатський запит комунальної архівної установи «Районний трудовий архів» від 10.12.2020 №133 слідує, що документи з особового складу Теребовлянського райпобуткомбінату на зберігання у комунальну архівну установу «Районний трудовий архів» не надходили (а.с.19).

У листі Головного управління статистики у Тернопільській області від 10.12.2020 №03.2-11/2513-20 «Про надання відомостей з ЄДРПОУ» вказано відомості про перереєстрацію Комунального підприємства «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» (ідентифікаційний код 03056751): 24.02.1993 - Виробничо-комерційна фірма «Галичанка», 06.08.1998 - Колективне виробничо-господарське підприємство «Галичанка» (а.с.24-25).

Така ж інформація щодо перереєстрації вказаного підприємства міститься і в листі Головного управління статистики у Тернопільській області від 27.11.2018 №04-11/2919-18 (а.с.70).

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що в ЄДР за ідентифікаційним кодом .08.2012 внесено запис №0000869 про державну реєстрацію 24.02.1993 Колективного виробничо-господарського підприємства «Галичанка» (а.с.82).

Представником позивача рекомендованим поштовим відправленням направлено адвокатський запит за зареєстрованою юридичною адресою Колективного виробничо-господарського підприємства «Галичанка»: вул. Князя Василька, 152 А, м. Теребовля з проханням надати довідку про заробітну плату та стаж роботи ОСОБА_1 з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Теребовлянському райпобуткомбінаті (а.с.20).

Однак вказане поштове відправлення повернулося відправникові після закінчення встановленого строку зберігання (а.с.22).

Отже, можливість надати інші документи для підтвердження наявного трудового стажу в спірні періоди у позивача відсутня з незалежних від нього причин.

Водночас суд звертає увагу, що в силу положень статті 44 Закону № 1058-IV відповідач наділений відповідними повноваженнями щодо можливості самостійного звернення до підприємства задля перевірки відомостей про роботу особи, однак цього не зробив.

У судовому засіданні як свідок була допитана позивач ОСОБА_1 , яка вказала, що з 27.03.1985 по 29.06.1992 дійсно працювала кравчинею у Комунальному підприємстві «Теребовлянський комбінат побутового обслуговування громадян».

Також робота у спірний період позивача у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні про обставини, пов`язані з трудовою діяльністю позивача у вказаному комунальному підприємстві.

Так, ОСОБА_3 , допитана в судовому засіданні як свідок, зазначила, що з 1984 року працювала швеєю скорняжкою (на оверлоці) у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення», на підтвердження чого надала суду трудову книжку НОМЕР_4 , копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.26). Свідок вказує, що у 1993 році була переведена на роботу у виробничо-комерційну фірму «Галичанка» у зв`язку з ліквідацією Теребовлянського райпобуткомбінату. ОСОБА_3 підтвердила, що у вказаний період разом із нею працювала позивач ОСОБА_1

ОСОБА_2 , допитана в судовому засіданні як свідок вказала, що в 1971 році була прийнята на роботу у ткацький цех Теребовлянського райпобуткомбінату, у спірний період працювала на різних посадах в ательє мод вказаного підприємства разом з позивачем ОСОБА_1 , остання працювала з 1988 року під її керівництвом. У 1993 році була переведена на роботу у виробничо-комерційну фірму «Галичанка» у зв`язку з ліквідацією Теребовлянського райпобуткомбінату.

На підтвердження періодів роботи у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» свідком надана трудова книжка б/н видана 08.09.1970, для огляду, копії долучені до матеріалів справи (а.с.27).

Такі показання свідків узгоджуються з поясненнями позивача та письмовими доказами.

Отже, досліджені докази, у тому числі показання допитаних свідків, беззаперечно підтверджують, що з 27.03.1985 по 29.06.1992 позивач працювала у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення», який згодом перереєстровано у виробничо-комерційну фірму «Галичанка», а в подальшому в Колективне виробничо-господарське підприємство «Галичанка».

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що період роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

У свою чергу дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу зазначеного періоду трудової діяльності є протиправними.

Відтак наявні достатні обґрунтовані підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення».

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 908,00 грн, сплачений відповідно до квитанції №58 від 15.01.2021 (а.с.20).

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.03.1985 по 29.06.1992 у Комунальному підприємстві «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14035769).

Повний текст рішення складено та підписано 26 березня 2021 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.