Справа № 420/2219/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2219/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Захарчук О.В.

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку ст. 287 КАС України (у відкритому судовому засіданні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови та стягнення моральної і матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Державної міграційної служби України в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення Службового розслідування, не надання до теперішнього часу жодних рішень на Заяви та Скарги (за весь період примусового провадження), а також щодо не виконання посадових обов`язків, передбачених Законом №1404-VІІІ та прийняття незаконної постанови від 02.12.2019 року по закриттю ВП №59581764 головним державним виконавцем ОСОБА_2;

визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №59581764 від 02.12.2019 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_2;

стягнути на користь ОСОБА_1 з Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з засад справедливості та розумності відшкодування моральної та матеріальної шкоди у визначеному судом розмірі за систематичну тривалу бездіяльність та незаконні дії по примусовому виконанню судового рішення у справі №523/14909/15-а.

Позов вмотивовано наступним.

04.02.2021 року представнику стягувача на поштову адресу надійшов Лист №Я-108-10 від 03.02.2021 року на скаргу стягувача від 11.01.2021 року в якій просила провести Службове розслідування щодо тривалої бездіяльності та незаконних дій держвиконавця ОСОБА_2 в питанні прийняття незаконної Постанови від 02.12.2019 року про закриття ВП №59581764, а також просила керівництво скасувати незаконну постанову, з наголошень листа вбачається, що держвиконавець ОСОБА_2 обдурила своє керівництво приховавши дійсні обставини справи та не надала керівництву матеріали ВП №59581764 та ще й обманула керівництво, що стягувач не звертався до відповідача за період з 02.12.2019 року по теперішній час, що свідчить про відсутність будь-якого контролю з боку керівництва за законністю дій підлеглих в забезпеченні примусового виконання судових рішень, що змусило стягувача звернутись з адміністративним позовом про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішень, встановлення юридичного факту, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

04.02.2021 року на поштову скриньку надійшла відповідь від Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області № Я-108-10 від 03.02.2021 року на Скаргу стягувача від 11.01.2021 року, яким наголошено, що за повідомленням держвиконавця ОСОБА_2 , сторона стягувача жодного разу не зверталась до них з 02.12.2019 р.

Це наголошення свідчить, що держвиконавець ОСОБА_2 надала Управлінню неправдиву інформацію, бо МСЕК лише 25.10.2019 року звернувся з Заявою до Суворовського суду, щоб отримати Витяг з акту огляду в МСЕК від 18.02.2004р (а не від 18.04.2004р. як зазначено у листі); також наголошення в другому абзаці на стор.2 цього Листа № Я-108-10 від 03.02.2021 року, нагадують «зіпсований телефон», там зазначено таке: «Відповідно до акту КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» № 2 від 24.09.2019, до КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» 24.09.2019 представник ОСОБА_1 , Вами було надано оригінал довідки серії 2-18 ОБ №092700 від 18.02.2004 ....», що не є дійсністю, виходячи з наступного:

По-перше, КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» №2 не існує і тому така установа ніяк не могла скласти чи надати акт до КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», а це свідчить про не володіння дійсними обставинами ВП;

По-друге, представник стягувана ОСОБА_3 надавала лікарю ОСОБА_4 . Довідку серії МСЕ №092700 від 18.02.2004 року, яка знаходилась на руках у ОСОБА_1 , а документ, який описує Управління - серія 2-18 ОБ №092700 від 18.02.2004 - це є - Витяг із акту огляду в МСЕК, який знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_1 , а до 25.10. 2019 року, Витяг із акту огляду в МСЕК серія 2-18 ОБ №092700 від 18.02.2004 знаходився в матеріалах судової справи № 523/6003/15-а в Суворовському районному суді і тому саме в суд МСЕК звернувся із Заявою від 25.10.2019р., щоб надали йому цей Витяг з акту огляду в МСЕК серія 2-18 ОБ №092700 від 18.02.2004 для внесення в нього виправлень.

Яким чином МСЕК міг внести виправлення 18.09.2019р. у Витяг з акту огляду в МСЕК серія 2-18 ОБ №092700 від 18.02.2004 на місяць раніше ніж звернувся 25.10.2019р. з Заявою до суду, ні відділ ДВС, ні Управління так і не надали роз`яснення стягувану в своєму листі.

Тобто такі дії є незаконними, а керівництво приховало не тільки бездіяльність своїх підлеглих з відділу ДВС, які повинні були накласти на боржника аж два штрафи за цей час невиконання примусово судового рішення з 18.07.2019 року, а й не притягнули до відповідальності винних в цих неправомірних діях. Не проведення Службового розслідування дало негативний результат: неправдива інформація від держвиконавця ОСОБА_2 поставила в дуже неприглядне становище керівництво - Управління, яке в своєму офіційному Листі зазначило неправдиву інформацію, що лише підтвердило факт не володіння дійсною інформацією щодо усіх дійсних обставин у ВП №59581764.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 19.02.2021 року відкрито провадження у справі з урахуванням особливостей, передбачених ст. 287 КАС України.

Ухвалою суду від 19.02.2021 року витребувано з Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію виконавчого провадження № 595817648 та зупинено провадження по справі.

26.02.2021 року ухвала направлена на електронні адреси:

ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 представнику Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3.

Повідомленнями, що надійшли на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_4, підтверджено доставлення документів позивачу та відповідачу.

Згідно ч.1-3 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб - порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Крім того, ухвала про відкриття провадження по справі, відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України, оприлюднена судом на веб - порталі судової влади України (http://adm.od.court.gov.ua.).

05.03.2021 року засобами електронної пошти надійшли заперечення № ЕП/5950/21, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи наступним.

02.12.2019 року виконавче провадження №59581764, завершено.

Виконавчий документ на підставі ст. 37 п. 4 Закону України «Про виконавче провадження» направлено стягувачу.

У резолютивній частині постанови зазначено підстави «Відповідно до повідомлень представника боржника - Т.М. Дяговець від 01.11.2019 та 01.10.2019 року, боржник, в особі представника - ОСОБА_3, відмовляється від внесення даних, що вказані у виконавчому листі. Вказані дії перешкоджають подальшому виконанню вимог виконавчого документу».

На адресу Відділу надійшла заява представника боржника відповідно до якої останній просив внести зміни до постанови про повернення виконавчого документу, в зв`язку з допущеною помилкою.

07.12.2020 року, постановою ВП №59581764 про виправлення помилок у процесуальному документі, внесено виправлення до резолютивною частини - «Внести виправлення до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 02.12.2019 року, виправивши з «...боржник, в особі представника - ОСОБА_3..» на «...стягувач, в особі представника - ОСОБА_3.».

Повторно виконавчий документ на виконання не надходив, постанова з 02.12.2019 року оскаржена не була, отже строки на її оскарження пропущено.

05.03.2021 року на адресу суду надійшла копія виконавчого провадження №59581764.

15.03.2021 р. за вхід.№ЕП/6583/21 надійшли додаткові пояснення представника позивача.

В судовому засіданні 16.03.2021 року провадження по справі поновлено, витребувано додаткові письмові докази та призначено розгляд справи на 22.03.2021 року.

22.03.2021 р. за вхід.№ЕП/7287/21 надійшли додаткові пояснення представника позивача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

18.07.20019 року постановою ВП № 59581764 відкрито виконавче провадження.

31.07.2019 року на адресу Відділу надійшла заява представника боржника, в якій зазначено, що останньому не відомо яким чином виконувати рішення суду, оскільки Акт огляду МСЕК від 18.02.2004 року ОСОБА_1 не існує, він відсутній.

Згідно п. 43 Наказу, усі виправлення, доповнення, зміни, внесені у форму №157-1/о повинні бути обгрунтовані, підписані головою, членами МСЕК і завірені печаткою МСЕК. Отже, стягувачу не було зрозумілим, куди вносити зміни та яким складом. Оскільки, склад комісії який був станом на 18.02.2004 року відсутній.

30.07.2019 року представник боржника звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про роз`яснення рішення суду.

Ухвалою від 08.08.2019 року Одеського окружного адміністративного суду, відмовлено КОМУНАЛЬНІЙ УСТАНОВІ "ОДЕСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР МЕДИКО-СОЦІАЛЬНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ" в задоволенні заяви про роз`яснення рішення.

01.10.2019 року надійшла заява КОМУНАЛЬНОЇ УСТАНОВИ "ОДЕСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР МЕДИКО-СОЦІАЛЬНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ" в якій повідомлено про те що, наказом від 18.09.2019 року № 55 внесено виправлення в акт огляду МСЕК від 18.04.2004р., ОСОБА_1 та у медичні документи (витяг з акта огляду МСЕК серії 2-18 ОБ № 092700 від 18.02.20014р. та довідку до акту огляду МСЕК 2-18 ОБ № 092700) змінивши причину інвалідності ОСОБА_1 з «інвалід II групи, загальне захворювання" на «інвалід II групи з дитинства» у відповідності до п. 43 Інструкції щодо заповнення форм первинної облікової документації № 157-1/о «Акт № _огляду медико - соціальною експертною комісією», яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 року № 577.

Запрошено ОСОБА_1 до КУ «ООЦ МСЕ» з наданням оригіналу довідки серії 2-18 ОБ № 092700. Надано запит до Управління обслуговування громадян Суворовського району м. Одеса Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оригіналу витягу з акту огляду МСЕК серії 2-18 № 092700 від 18.02.2004 р.

Актом № 2 від 24.09.2019р. про виконання рішення суду від 15.11.2018 року, зафіксовано, що 24.09.2019 року за викликом до КУ «ООЦМСЕ» прибула представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, яка надала оригінал довідки серії 2-18 ОБ № 092700 від 18.02.2004р. голові обласної МСЕК № 2 ОСОБА_4 , яка за її присутності вносила запис у довідку відповідно до рішення суду щодо причин інвалідності ОСОБА_1 в подальшому остання не надала можливості виконати вимоги виконавчого документу вихопивши довідку. Вказані обставини зафіксовані підписами уповноважених осіб.

На вимогу державного виконавця, боржнику було необхідно повторно запропонувати стягувачу з`явитися для виконання вимог виконавчого документу.

15.10.2019 року боржник направив листа стягувану з вимогою з`явитись до КУ «ООЦМСЕ» для виконання рішення суду. В підтвердження надано квитанцію про відправлення з описом документів.

23.10.2019 року Актом щодо внесення виправлень у медичні документи ОСОБА_1 на виконання рішення від 15.11.2018 р., зафіксовано, що ні стягувач ні її представник не завився до КУ «ООЦМСЕ», для виконання рішення суду, вказані обставини підтверджено підписами посадових осіб.

02.12.2019 року виконавче провадження № 59581764 завершено.

Виконавчий документ на підставі ст. 37 п. 4 Закону України «Про виконавче провадження» направлено стягувачу.

11.01.2021 року стягувач надіслала на поштову скриньку Скаргу до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області.

04.02.2021 року на поштову скриньку надійшла відповідь від Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області №Я-108-10 від 03.02.2021 року на Скаргу стягувана від 11.01.2021 року, яким наголошено, що за повідомленням держвиконавця ОСОБА_2 , сторона стягувача жодного разу не зверталась до них з 02.12.2019р., а представник стягувача мовби «заважала» боржнику виконати судове рішення.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 "…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.", яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Підставами юридичного спору в даній справі стало:

по перше: бездіяльність відповідача щодо не проведення службового розслідування за скаргою від 11.01.2021р.;

по друге: визнання протиправною та скасування постанови від 02.12.2019 року виконавче провадження № 59581764 завершено.

Щодо бездіяльності відповідача по не проведенню службового розслідування за скаргою від 11.01.2021р. (подана в електронній формі).

Розділ X «ОСКАРЖЕННЯ РІШЕНЬ, ДІЙ АБО БЕЗДІЯЛЬНОСТІ ВИКОНАВЦІВ ТА ПОСАДОВИХ ОСІБ ОРГАНІВ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ» Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 74. Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби

1. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

2. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

3. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

4. Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

5. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна

З огляду на встановлене:

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Відповідно до абзацу 5 пункту 1 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція №512/5), зокрема, начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби має право перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Пунктом 2 розділу ХІІ Інструкції № 521/5 передбачено, що посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Постановою ВС КАС від 03.12.2020 р. по справі № 300/1795/19 встановлено:

«…З аналізу положень статі 74 Закону №1404-VIII випливає, що перевірка виконавчого провадження як форма контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, в обов`язковому порядку проводиться у випадку надходження скарги стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або в разі виявлення відповідних порушень керівником вищого органу державної виконавчої служби…».

Разом з цим, як встановлено судом та підтверджено представником відповідача, заява представника позивача від 11.01.2021 року в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», не розглянута.

Вказана заява розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Суд критично ставить до доводів відповідача щодо розгляду скарги в порядку Закону України «Про звернення громадян» оскільки скарга подана не у письмовій формі, як встановлено приписами ст. 74 Закону.

Відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ч.1 ст.1 Закону).

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (ст.3 Закону).

Звернення може бути усним чи письмовим (ч. 4 ст. 5 Закону).

У зверненні має бути зазначено:

прізвище, ім`я, по батькові особи, яка подає звернення;

місце проживання громадянин;

викладено суть порушеного питання зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги

Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається (ч. 7 ст. 5 Закону).

Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає (ст. 8 Закону).

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ч.1 ст.20).

Законом України «Про звернення громадян» встановлено підставу для звернення зі скаргою, а саме: Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

В свою чергу, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що скарга подана та зареєстрована 11.01.2021 р. подана в рамках ст. 74 Закону №1404-VIII.

Крім того, скарга подана на електронну адресу відповідача 11.01.2021 року, що не заперечується відповідачем та містить всі зазначені у ст. 74 Закону №1404-VIII критерії.

Суд звертає увагу, що органи державної влади повинні діяти коректно, дуже послідовно (рішення у справі "Беєлер проти Італії").

Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96).

З огляду на встановлене суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду скарги в порядку ст. 74 Законом №1404-VІІІ.

Щодо визнання протиправною та скасування постанови від 02.12.2019 року про повернення виконавчого документа ВП № 59581764.

Як встановлено судом, виконавчий лист повернено стягувачу на підставі п.4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначеною статтею передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

У відповідності до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Також цією статтею передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Пункт 7 частини третьої статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом № 559-IX від 13.04.2020 - зміни набирають чинності з дня наступного за днем опублікування, в частині накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу з 01.01.2021\

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Пункт 19 частини третьої статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1798-VIII від 21.12.2016\

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Як передбачено п.4 ч.1 ст.37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Пунктом 19 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (в редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваної постанови) передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону.

Таким чином, за змістом даної статті Закону для повернення стягувачу виконавчого документа повинні бути наявними обставини перешкоджання стягувачем проведенню виконавчих дій та наявність попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Як встановлено судом, стягувач не перешкоджала проведенню саме виконавчих дій, а також не була попереджена про можливість повернення їй виконавчого документа.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Щодо матеріальної і моральної шкоди.

«Так, поняття моральної шкоди визначено у частині 2 статті 23 Цивільного кодексу України, згідно з якою моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленумом Верховного Суду України від 32 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

Суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку, що позивачем не надано суду належних доказів його моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, заподіяних відповідачами, а також доказів наявності завданої йому моральної шкоди, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги позивача».

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.10.2019 року по справі №815/6107/17.

В даній справі позивачем не надано доказів його моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, заподіяних відповідачем, а також доказів наявності завданої йому моральної шкоди.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 287, 295 ,297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови та стягнення моральної і матеріальної шкоди- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не розгляду скарги від 11.01.2021 року представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянути скаргу від 11.01.2021 року представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа ВП №59581764 від 02.12.2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1 , телефон: НОМЕР_1

Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - адреса: 65091, м. Одеса, вул. Розумовська, 37, , телефон: , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.