Справа № 420/14439/20
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення, дій, бездіяльність протиправними та дискримінаційними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправними та дискримінаційними рішення від 07.12.2020 № 11613-11667/Р-02-8-1500/20 в якій воно стосується вимог на отримання нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 по 01.05.2018, дій в частині відмови у виплаті нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 по 01.05.2018, бездіяльність щодо не виплати нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 по 01.05.2018; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дії виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 01.09.2014 по 01.05.2018, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що знаходиться на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. 07.07.2014 року вона виїхала до Ізраїлю на постійне місце проживання, з моменту її виїзду виплата пенсії була припинена. Пенсійний орган з 01.09.2014 року 01.05.2018 року не поновив та не виплатив їй суму неотриманої пенсії. При цьому, позивач має право на виплати неотриманої пенсії за вказаний період, проте Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно відмовив у її виплаті. В той же час, пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою до її чергової зміни. Крім того, виплата пенсії з проведення індексації та компенсацією втрати частини доходів не є передчасною та не залежить від дискреційних повноважень відповідача.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що рішенням суду від 24.06.2019 року по справі № 420/1662/19 встановлено, що позивач має право на поновлення виплати пенсії з дати припинення її виплати відповідачем, тобто з 01.12.2018 року, а не з 01.09.2014 року як зазначає позивач. При цьому, пенсія за період з вересня по жовтень 2014 року була нарахована та фактично виплачена, що підтверджується матеріалами пенсійної справи. 29.05.2018 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про переведення пенсійної справи за новим місцем проживання та під час розгляду заяви було встановлено, що остання дата нарахування пенсії 04.10.2014 року. У зв`язку з неможливістю отримання пенсійної справи позивача з м. Донецьк, їй призначено пенсію з 01.05.2018 року. В період з 01.11.2014 року по 30.04.2018 року позивач не перебувала на обліку в органах Пенсійного фонду України та пенсія їй не нараховувалась. Тому, у головного управління відсутні підстави для виплати позивачу пенсії за вказаний період.

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та повідомлено сторін, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі та буде розглянута у строк не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась справа № 420/1662/19 за позовом ОСОБА_1 Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії, викладене у відмові відповідача від 01.10.2018 року та визнання бездіяльність Відповідача, щодо не поновлення її пенсії - протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - зобов`язати Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі провести поновлення та виплату пенсії за віком з 01.09.2014 року - відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року по справі № 420/1662/19 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії, викладене у листі №324/М-5 від 01.10.2018 року, зобов`язано Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , з дати припинення її виплати. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року по справі № 420/1662/19 встановлено, що ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 29 листопада 2000 року, ІПН НОМЕР_2 . По досягненні пенсійного віку та необхідного страхового стажу, Позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон. Перед виїздом за кордон Позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . 07.07.2014 року вона виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік у консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

ОСОБА_1 через представника звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила виплатити недоотриману пенсію за період з 01.09.2014 по 01.05.2018 року (а.с. 149-150).

Листом від 07.12.2020 року № 11613-11667/Р-02/8-1500/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надано відповідь та повідомлено, що за даними електронної бази даних ОСОБА_1 на обліку, як отримувач пенсії в управління не перебуває та надати інформацію щодо пенсійного забезпечення неможливо (а.с. 131).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст. 92 Закону України Про пенсійне забезпечення громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому, міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07.10.2009 р. порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Позивач, ОСОБА_1 , в позовній заяві просить суд визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині відмови у виплаті нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 по 01.05.2018 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 01.09.2014 по 01.05.2018, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, як вбачається з матеріалів пенсійної справи в період з 01.09.2014 року по 01.10.2014 року пенсія позивач, ОСОБА_1 , була нарахована та виплачена, зокрема в вересні 2014 року 2947,00 грн. та в жовтні 2014 року також у розмірі 2947,00 грн. (а.с. 249).

В той же час, матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 не містять будь-яких доказів на підтвердження нарахування їй пенсії в період з листопада 2014 року по травень 2018 року.

Крім того, в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року по справі № 420/1662/19, яке набрало законної сили, судом зазначено, що враховуючи те, що позивач вперше звернулась до Відповідача 29.05.2018 року із заявою про витребування пенсійної справи з Калинінського УПФУ м. Донецька, вказавши адресу попереднього місця проживання та перебуває на обліку у Відповідача з травня 2018 року, суд робить висновок, що позивач має право на поновлення виплати пенсії з дати припинення її виплати відповідачем, а не з 01.09.2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року по справі № 420/1662/19 доказуванню не підлягають.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження нарахування позивачу, ОСОБА_1 , пенсії за період з листопада 2014 року по травень 2018 року, в тому числі на виконання рішення суду, не надано.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання протиправними дії та бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині відмови у виплаті нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 по 01.05.2018 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 01.09.2014 по 01.05.2018, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними та дискримінаційними рішення від 07.12.2020 № 11613-11667/Р-02-8-1500/20 в якій воно стосується вимог на отримання нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 по 01.05.2018, дій в частині відмови у виплаті нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 по 01.05.2018, бездіяльності щодо не виплати нарахованої, але несплаченої пенсії за період з 01.09.2014 по 01.05.2018; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дії виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 01.09.2014 по 01.05.2018, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.