Справа № 182/6820/20
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/6820/20
Провадження № 2-а/0182/5/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.03.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП 3 Нікопольського ВП ГУНП майора поліції Ходос Віктора Григоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом доінспектора СРПП 3 Нікопольського ВП ГУНП майора поліції Ходос Віктора Григоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги мотивує тим, що 08 листопада 2020 року інспектором СРПП № 3 Нікопольського ВП майором поліції Ходос В.Г. відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 185671. Відповідно до винесеної постанови, він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як зазначено в постанові, 08.11.2020 року, о 13-45 год., в м.Нікополі по вул.Електрометалургів водій керував транспортним засобом Фольцваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був пристебнутий ременем безпеки та не мав при собі посвідчення водія та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначеною постановою до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Доказом, що підтверджує дані обставини, є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка додається. Вважає, що дії інспектора СРПП № 3 Нікопольського ВП майора поліції Ходос В.Г. при складенні оскаржуваної постанови є не законними, а постанова є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного. Так, дійсно, 08 листопада 2020 року, приблизно о 13.45 год., у м.Нікополь на автомобілі Фольцваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , він рухався по вулиці Електрометалургів, дотримуючись всіх правил дорожнього руху, у тому числі, будучи пристебнутим ременем безпеки. З незрозумілих підстав його зупинили працівники поліції та вказали на те, що він не був пристебнутий ременем безпеки, з чим він не погодився і повідомив, що відкинув ремінь вже після зупинки автомобіля, а також попросив працівників поліції надати йому докази, що підтверджують скоєне ним правопорушення. В наданні зазначених доказів йому було відмовлено, після чого майор Ходос В.Г. почав вимагати надати йому документи для ознайомлення. Він повідомив працівника поліції, що має всі необхідні для керування транспортним засобом документи, проте, оскільки йому незрозуміла причина зупинки та необхідність в наданні документів, а також у зв`язку з тим, що він не мав часу та його зупинка була безпідставною, вимушений був продовжити рух. Після того, як він покинув місце зупинки, відносно нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення на підставі ч.1 ст.126 КУпАП. Відповідно до частини першої статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до приписів ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частинами 1, 4 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Згідно з вимогами ч.ч.2, 3ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: серед інших про порушення правил, що забезпечують безпеку руху транспорту та правил користування засобами транспорту (частина перша статті 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як вже зазначалось, він мав при собі всі необхідні документи, однак, йому не була роз`яснена причина зупинки та вимоги пред`явлення документів, а також не пояснювались правові наслідки їх непред`явлення. Згідно п.2 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 № 1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі, статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до п.4 розділу III Інструкції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП. За змістом п.5, 9 розділу III Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Жодної із зазначених вимог законодавства майором Ходос В.Г. виконано не було. Пунктом 10 розділу III Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Однак, відповідачем взагалі не досліджувались будь-які докази з приводу наявності в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, суд враховує, що, відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію України», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Відповідно до вимог ч.2 вказаної статті, поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Однак, йому не було повідомлено про причини зупинки, а тому вважає, що така зупинка була протиправною та безпідставною. За змістом ст.32 3акону України «Про національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення. Таким чином, його доводи про те, що він не порушував Правил дорожнього руху й зупинка транспортного засобу відбулася безпідставно, відповідачем належними і допустимими доказами не спростовано. З урахуванням викладеного, підстави, передбачені ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію України», за наявності яких поліцейські могли зупиняти транспортний засіб, були відсутні, а отже, були відсутні й підстави для перевірки. Також звертає увагу суду, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ним Правил дорожнього руху, а, відтак, вимога відповідача до нього про пред`явлення посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб є неправомірною і він не був зобов`язаний виконувати дану вимогу. Така правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17. Будь-які докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду, відповідачем надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Частиною першою ст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Між ним та відповідачем виникли публічно-правові відносини, які врегульовані КАС України. Згідно з ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси шляхом, визначеним у п.п.1-6 ч.1 цієї статті. Згідно ч.2 цієї статті, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ч.1 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, за ч.1 ст.126 КУпАП. За ч.1 цієї статті, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. У відповідності до ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Згідно п.2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, № 1395 від 07.11.2015 року, постанова у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У справах про адміністративні правопорушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Проте, жодних доказів того, що ним вчинено адміністративне правопорушення, йому надано не було, до оскаржуваної постанови такі докази також не додавались. У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тобто, відповідно до вимог ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, інспектор був зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. Однак, на його думку, інспектор поліції діяв упереджено, не зібрав та не дослідив усіх необхідних доказів, не з`ясував всіх обставин справи. Інспектор при винесенні постанови не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення. Таким чином, було складено незаконну постанову, факти, викладені в ній, не відповідають дійсності. Відповідно до ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Проте, інспектор поліції не повідомив його про можливість користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги при розгляді даної справи, а також про можливість оскаржити постанову. Тож при винесенні постанови інспектором його не ознайомлено з правами ст.268 КУпАП, що є грубим порушенням та тільки даний факт вже може бути підставою для скасування постанови. До того ж, відповідно до розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Згідно ст.283 КУпАП, постанова обов`язково повинна містити правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження. Винесена постанова не відповідає даним вимогам, так як в ній не зазначено порядок її оскарження. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Малофєєва проти Росії", серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Слід зауважити, що право на справедливий суд гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, відповідно до неї суд встановлює обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи обвинувачення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Згідно приписів ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В Рекомендаціях № К (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7). У своїх рішеннях, в тому числі, і проти України, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної). Аналогічні за суттю порушення прав людини при розгляді адміністративних справ були встановлені, зокрема, у п.25 Рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України (№ 2)» (Заява № 38789/04), Страсбург, 08 квітня 2010 року, п.п.60-63, 67 Рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» (Заява № 16347/02), Страсбург 09 червня 2011 року, та інших. З огляду на практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою ЄСПЛ поширює стандарти, установлені Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Лучанінова проти України" рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, "Малофєєва проти Росії" ("Маїоїеуеуа V. Киззіа", заява № 36673/04), "Карелін проти Росії" ("Кагеїіп V. Кліззіа", рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08). Ці стандарти полягають у тому, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певна особа має доводити в суді, а також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки в такий спосіб неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 185671 оформлена з численними порушеннями вимог КУпАП, «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», вважає, що відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Крім того, строк на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувана постанова йому не була вручена під час винесення, а була отримана поштою 17.11.2020 року, що підтверджується копією конверта з відміткою про дату вручення, а тому підлягає поновленню. За таких підстав просить суд поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 185671 від 08.11.2020 року; визнати дії інспектора СРПП № 3 Нікопольського ВП майора Ходос Віктора Григоровича щодо притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА № 185671, винесену 08.11.2020 року інспектором СРПП № 3 Нікопольського ВП майором Ходос Віктором Григоровичем, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу - закрити.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року по даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали надати до суду відзив на позовну заяву (а.с.17-18).

Однак, відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.25).

Відповідач до суду не з`явився також. Про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням, направленими на адресу Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, отриманими уповноваженою особою відділу поліції (а.с.20). Про причину неявки до суду не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи у свою відсутність до суду не надав.

Відповідно до ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судом встановлено, що 08.11.2020 року інспектором СРПП № 3 Нікопольського ВП майором поліції Ходос В.Г. відносно позивача по справі ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 185671 (а.с.12, 22). Відповідно до винесеної постанови, позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як зазначено в постанові, 08.11.2020 року, о 13-45 год., в м.Нікополі по вул.Електрометалургів водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Фольцваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був пристебнутий ременем безпеки та не мав при собі посвідчення водія та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначеною постановою до позивача по справі ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Однак, жодних доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано. А сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Ця постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В графі «до постанови додаються» не зазначено жодного доказу на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, порушень ПДР України з боку позивача по справі відповідачем належним чином не доведено.

Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 „Про практику застосування «судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

За таких обставин суд не вбачає в діях позивача ознак правопорушення, за яке 08.11.2020 року, о 13 год. 45 хв., на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 185671, інспектором СРПП 3 Нікопольського ВП ГУНП майора поліції Ходос Віктором Григоровичем і вважає за необхідне скасувати вищевказану постанову як незаконну.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою, відповідно до закону, кримінальної відповідальності.

Вимогами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пункту 1 статті 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду відповідачем не надано належних та допустимих доказів того факту, що на час складання спірної постанови позивач, дійсно, порушив ПДР. Тому, на думку суду, оскаржувана постанова була винесена відповідачем передчасно.

Щодо вимог в частини визнання дій поліцейського СРПП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого сержанта поліції Воловик С.В. протиправними, суд зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з цим, визнання дій суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності незаконними, а постанови протиправною, виходить за межі повноважень суду в розрізі вимог ст.286 КАС України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог адміністративного позову частково лише в частині скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 185671 від 08.11.2020 року, про накладення штрафу на позивача, за правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, оплати судового збору позивачем при поданні позову до суду, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.ст.6, 12, 19, 46, 77, 78, 90, 243, 245, 251,252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП 3 Нікопольського ВП ГУНП майора поліції Ходос Віктора Григоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора СРПП 3 Нікопольського ВП ГУНП майора поліції Ходос Віктора Григоровича про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії БАА № 185671 від 08.11.2020року.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал