Справа № 140/2058/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

24 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2058/21

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Ксензюк А.Я., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні через хворобу з органів поліції 28 лютого 2019 року; стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 13066,11 грн.; стягнення моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року позовну заяву було залишено без руху на підставі положень частин першої, другої статті 169, частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та позивачу для усунення недоліків позовної заяви встановлено десятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для його поновлення з підтвердженням належними доказами. Вказана копія ухвали вручена позивачу 11 березня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

19 березня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання в якому висловлена позиція сторони позивача щодо застосування у спірних правовідносинах частини другої 233 Кодексу законів про працю України при визначенні строку звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у разі порушення законодавства про оплату праці.

Станом на 24 березня 2021 року інші заяви до суду не надходили.

Суд не погоджується з позицію представника позивача, наведеною в клопотанні від 19 березня 2021 року огляду на таке.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 у період з 07 листопада 2015 року по 28 лютого 2019 року перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Національної поліції у Волинській області, зазначеному періоду передувала служба в органах внутрішніх справ України, а саме з 17 лютого 2005 року по 06 листопада 2015 року УМВС України у Волинській області, наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 28 лютого 2019 року №49-ос позивач був звільнений з органів Національної поліції України за п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національної поліції України» (через хворобу). В день звільнення відповідач не здійснив із позивачем повного розрахунку. 28 березня 2019 року, шляхом зарахування на картковий рахунок в АО КБ «Приватбанк», проведено нарахування одноразової грошової допомоги в сумі 92 132,40 грн.

Затримка розрахунку при звільненні стала підставою звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про визнання бездіяльності відповідача щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні 28 лютого 2019 року протиправною та стягнення відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 01 березня 2019 року по 27 березня 2019 року) в сумі 13066,11 грн.

Отже, предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за весь час затримки з дня звільнення позивача зі служби з органів Національної поліції (28 лютого 2019 року) до дня виплати 28 березня 2019 року одноразової грошової допомоги в сумі 92 132,40 грн.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами. Для звернення до суду у справах про прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У пункті 2 цього ж рішення Конституційний Суд України вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, положення частини другої статті 233 КЗпП України щодо права звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком до спірних правовідносин застосуванню не підлягають. При цьому КАС України визначено місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, а КЗпП України - тримісячний строк.

Враховуючи те, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, від 23 грудня 2020 року у справі №560/4006/19.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №360/4485/19 (тобто, у справі, предметом спору у якій є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні) викладені висновки щодо застосування норм права, які полягають у тому, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти; КАС України визначено місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, а КЗпП України встановлено тримісячний строк.

У цьому випадку одноразова грошова допомога, яка не була виплачена позивачу при звільненні 28 лютого 2019 року, була йому виплачена 28 березня 2019 року у сумі 92 132,40 грн.

Отже, остаточний розрахунок було проведено з позивачем 28 березня 2019 року, а тому 29 березня 2019 року розпочався перебіг місячного строку звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом лише 25 лютого 2021 року, тобто після закінчення строку звернення до суду (як тримісячного строку, встановленого КЗпП України, так і місячного строку, встановленого КАС України) та із значним пропуском цього строку.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк може бути поновленим судом лише у разі наявності достатніх на те поважних причин. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними доказами.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними, та підтверджуватися доказами про те, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони.

Початок строку звернення до суду визначено альтернативно - це день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Таким чином, позовна заява подана позивачем до суду після спливу досить тривалого часу з дня виникнення підстав, що дають право на пред`явлення визначених законом вимог (враховуючи, що нормами КАС України встановлений місячний строк звернення до суду), та належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач не надав.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так частиною першої цієї статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки наведена представником позивача у клопотанні позиція щодо строків звернення до суду до спірних відноси застосуванню не підлягає, обставини пропуску строку звернення до суду не наведені, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись статтею 122, частиною другою статті 123, статтями 169, 248, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.Я. Ксензюк