Справа № 420/9621/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9621/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державна судова Адміністрація України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державна судова Адміністрація України в якому позивач просила:

-визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів перебування у відпустці) із застосуванням обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплачувати суддівську винагороду судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, надбавки за науковий ступінь, з утримання з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, починаючи з 18 квітня 2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивач працює на посаді судді Київського районного суду міста Одеси призначена на зазначену посаду строком на 5 років Указом Президента України «Про призначення суддів» від 15.08.2008 р. №713/2008.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 20.06.2013 р. №348-VІІ обрана на посаду судді Київського районного суду міста Одеси безстроково.

За період з 01.01.2020 р. по 31.03.2020 р. позивачу нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад виходячи з 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавка за вислугу років 40% від посадового окладу, а саме: березень 2020 р. - посадовий оклад 78825 грн., надбавка за вислугу років -40% від посадового окладу - 31530,00 грн. Всього разом - 110 355,00 грн.

Аналогічні виплати позивач отримала у січні та лютому 2020 р.

Вказані суми зазначені до утримання з них податків та обов`язкових платежів тобто це лише нарахована суддівська винагорода.

18 квітня 2020 Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" було доповнено Закон України "Про Державний бюджет на 2020 рік" статтею 29, якою законодавець встановив обмеження суддівської винагороди. Зокрема, нарахування її з квітня 2020 року в меншому розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин. Відповідно з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 р. позивач отримала суддівську винагороду з урахуванням вказаних змін, тобто у меншому розмірі.

Позивач вважає, що ст.29 Закону України " Про державний бюджет України на 2020 рік" в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та нормам міжнародного права. Крім того, невідповідність Конституції України вказаних вище норм визнано Конституційним Судом України.

Таким чином, виплачуючи позивачу суддівську винагороду у меншому розмірі із застосуванням ст.29 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік", відповідач діяв з порушенням вимог ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що призвело до порушення її прав та гарантій суддівської незалежності.

(б) Позиція відповідача

05.11.2020 відповідач до суду надав відзив на адміністративний позов в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Відповідач зазначав, що він як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не має правових підстав для нарахування та виплати суддівського винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Зазначав, що бере бюджетні зобов`язання та здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов`язання взяті без відповідних бюджетних асигнувань не вважаються бюджетними зобов`язаннями, не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів та є порушенням бюджетного законодавства.

Крім того, відповідач зазначав, що відповідальним виконавцем рішень судів на користь суддів є Державна судова адміністрація України.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

21.10.2020 суд, ухвалою відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

16.11.2020 р. суд, ухвалою здійснив перехід зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження та призначив підготовче судове засідання.

16.12.2020 р. суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання продовжив підготовче провадження до 90 днів., залучив Державну судову адміністрацію України третьою особою на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору.

10.02.2021 р. суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання витребував у відповідача довідку про нараховану та фактично виплачену позивачу суддівську винагороду за період з 01.01.2020 р. по 28.08.2020 р., встановив відповідачу строк для надання довідки до 22.03.2021 р.

22.03.2021 в судовому засіданні, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання закрив підготовче провадження та продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач працює на посаді судді Київського районного суду міста Одеси призначена на зазначену посаду строком на 5 років Указом Президента України «Про призначення суддів» від 15.08.2008 р. №713/2008.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 20.06.2013 р. №348-VІІ обрана на посаду судді Київського районного суду міста Одеси безстроково.

Рішенням ВККС України від 03.06.2019 р. №345/КО-19 за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді позивача визнано такою, що відповідає займаній посаді. Зазначене рішення набирає законної сили відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту Вищої Кваліфікаційної комісії суддів України.

Позивач зазначила, що суддівська винагорода виплачувалась її відповідачем у розмірі, визначеному статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та складалася з посадового окладу , доплат за вислугу років, регіонального коефіцієнту.

12.03.2020 набрала чинності постанова КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12.04.2020 на усій території України встановлений карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", який доповнив статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" наступного змісту: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)".

За період з 01.01.2020 р. по 31.03.2020 р. позивачу нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад виходячи з 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавка за вислугу років 40% від посадового окладу, а саме: березень 2020 р. - посадовий оклад 78825 грн., надбавка за вислугу років -40% від посадового окладу - 31530,00 грн. Всього разом - 110 355,00 грн.

Аналогічні виплати позивач отримала у січні та лютому 2020 р.

Вказані суми зазначені до утримання з них податків та обов`язкових платежів тобто це лише нарахована суддівська винагорода.

З квітня 2020 р. відповідач суми суддівської винагороди позивачу обмежив 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Зміст даних спірних правовідносин становить вирішення питання щодо правомірності обмеження виплат суддівської винагороди позивачу 10 розмірами мінімальної заробітної плати за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", який доповнив статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" наступного змісту: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)".

Стаття 8 Конституції України встановлює: "Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено: "Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій".

Відповідно до ч.1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів": " Суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами".

Згідно з частиною 2 цієї статті : "Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці".

Частина 3 вказаної статті 135 встановлює базовий розмір посадового окладу, який складається для судді місцевого суду з - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

В частині 5 даної статті вказано, що суддям за наявності стажу роботи більше 10 років виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу.

Відповідно до ч.9 ст.135: "Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків".

З аналізу зазначених норм права суд робить висновок, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зміни до цього Закону в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який позивач зазначає у своєму позові, не вносилися. Таким чином, законних підстав для обмеження виплати не було.

Щодо Закону №553-ІХ, який доповнив ст.29 Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на який посилається відповідач у своєму відзиві, суд звертає увагу, що даний Закон не є законом про судоустрій, ним не вносилися зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому він не може встановлювати розмір винагороди судді. Розбіжність між нормами різних законів щодо регулювання одних і тих же правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Закону №553-ІХ, має вирішуватися на користь спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів». У цьому зв`язку суд зазначає, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», які попри те, що в часі він прийнятий раніше, однак має пріоритет стосовно пізніших положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Конституція України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення ч.2 статті 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує діє попереднього.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 03.03.2021 у справі №340/1916/20.

Крім того, на необхідність застосування спеціального закону при регулюванні розміру суддівської винагороди неодноразово посилався у своїх рішеннях Конституційний суд України. Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі № 4-р/2020 з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу" через інші законодавчі акти.

За таких обставин при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом України "Про судоустрій та статус суддів", при цьому застосування статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прямо суперечить статті 130 Конституції України.

Норми права, які містяться у перелічених статтях, є зрозумілими та доступними для зацікавлених осіб, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні, а також є спеціальними та мають найвищу юридичну силу і тому мають виконуватися.

Відтак, неможливо розглядати положення Закону України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", як такі, що відповідають принципам якості та правової визначеності закону, в сенсі застосування до правовідносин визначення розміру суддівської винагороди позивача.

Таким чином, вирішення питання щодо виплати суддівської винагороди судді є обов`язком відповідача і повинно вирішуватись у встановленому Законом порядку, оскільки є невід`ємним елементом гарантій незалежності суддів, які встановлені Конституцією України.

Право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від неналежного виконання обов`язків державними органами в частині внесення змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету.

Вказана позиція Конституційного Суду України є послідовною. Так, рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами;

- абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Отже, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.

Аналогічну норму також містить п.3 Положення про Державну судову адміністрацію України, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 №141/0/15-19 (далі по тексту - Положення №141/0/15-19).

Статтею 154 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Крім того, відповідно до п.5 Положення №141/0/15-19 основними завданнями ДСА України є, зокрема організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

Отже, з аналізу наведених вище норм, в даному випадку відповідач - ТУ ДСА України в Одеській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України, на який покладено обов`язки щодо організаційного та фінансового забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом та забезпечення належних умов діяльності судів, в т.ч. щодо виплати суддівської винагороди суддям місцевих судів.

Таким чином, доводи відповідача про те, що він міг проводити нарахування і виплату лише в рамках законодавства України в межах видатків Державного бюджету України є вірними, проте це не спростовує наведені вище висновки про те, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивача ТУ ДСА України в Одеській області повинно було керуватися приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме ст.135 цього Закону.

Крім того, суд зазначає, що жодних належних та допустимих доказів того, що розмір бюджетних видатків на суддівську винагороду був обмежений та не дозволив відповідачу виплатити суддівську винагороду в повному обсязі, відповідач не надав.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплачувати суддівську винагороду судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, надбавки за науковий ступінь, з утримання з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, починаючи з 18 квітня 2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», суд робить висновок, що вона належить до часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, в матеріалах справи відсутня інформація про те, що позивачу нараховувалась надбавка за науковий ступінь та регіональний коефіцієнт. Отже дані обставини не є доведеними.

Таким чином, в даному випадку належним способом відновлення порушеного права позивача буде саме зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести перерахунок суддівської винагороди позивачу за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. включно, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.03.2021 року по справі №340/1916/20.

Щодо вимоги позивача допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, суд зазначає, що п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України передбачає негайне виконання рішення присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. За результатом розгляду вказаної справи суд не стягує з відповідача на користь позивача суддівську винагороду, а зобов`язує перерахувати та виплачувати суддівську винагороду за певний період. Таким чином, вказане рішення суду не належить до негайного виконання.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення .

Отже, суд вирішує питання про встановлення судового контролю з метою надання учасникам справи додаткових гарантій виконання судового рішення.

Суд вважає необхідним вжити заходи судового контролю шляхом зобов`язання відповідача надати в 30 денний строк з дня набрання законної сили рішення за результатами розгляду даної адміністративної справи звіт про виконання рішення по справі №420/9621/20 до Одеського окружного адміністративного суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до задоволення частково.

VI. Судові витрати

При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн. Даний факт підтверджується квитанцією №ПН3372 від 12.10.2020 (а.с.20). З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, сплачений та документально підтверджений позивачем судовий збір належить до відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів перебування у відпустці) із застосуванням обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

3.Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р. включно, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та здійснити їй виплату з урахуванням раніше сплачених сум.

4. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області надати в 30 денний строк з дня набрання законної сили рішення за результатами розгляду даної адміністративної справи звіт про виконання рішення по справі №420/9621/20 до Одеського окружного адміністративного суду.

5. У решті позовних вимог відмовити.

6.Стягнути з відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача, ОСОБА_1 , судові витрати у сумі 840 (вісімсот сорок), 80 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

. Позивач- ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, адреса: 65005, м. Одеса, вул. Бабеля, 2; .

Третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-Державна судова Адміністрація України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; Код .

Третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області , адреса: 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А; .

Суддя О.Я. Бойко