Справа № 620/357/21
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/357/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані 4 календарних дні щорічної основної відпустки при звільненні, передбаченої статтею 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій та індексації грошового забезпечення установленої Законом України Про індексацію грошових доходів населення;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 4 календарних дні при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій та індексації грошового забезпечення установленої Законом України Про індексацію грошових доходів населення з урахуванням раніше виплаченої суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що проходив військову службу за контрактом в Чернігівському прикордонному загоні (військова частина 2253) Державної прикордонної служби України та на час виключення його зі списків особового складу загону вислуга календарних років становить більше 14 років. Зазначає, що тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні від 10 до 15 років, становить 35 календарних днів. За 11 місяців і 14 днів військової служби у 2016 році відповідачем надано позивачу відпустку за 2016 рік строком 30 днів. Вважає, що в зв`язку зі звільненням з військової служби у нього виникло право на отримання грошової компенсації за невикористанні 4 календарні дні щорічної відпустки. Станом на грудень 2020 року позивачу стало відомо, що відповідачем розрахунок грошової компенсації проведений з грубим порушенням чинного законодавства України, а саме нарахована грошова компенсація за два календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки, а не за 4 календарних дні. Також за два календарних дні розрахунок проведений не з повного місячного грошового забезпечення. Вказує, що повне місячне грошове забезпечення перед звільненням становить 8402,90 грн (з врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення), що підтверджується особистою карткою грошового забезпечення №114 за 2016 рік. При цьому, відповідачем розрахунок грошової компенсації за 2 календарних дні проведений з грошового забезпечення в розмірі 5177,50 грн. Відповідно до чинного законодавства та в його межах відповідач повинен провести розрахунок грошової компенсації по 4 календарним дням невикористаної щорічної основної відпустки та з повного місячного грошового забезпечення, а не з часткового грошового забезпечення. Грошове забезпечення позивача в день становить 280,10 грн, тому 280,10 грн х 4 календарних дні = 1120,40 грн, що свідчить про порушення відповідачем законодавства при проведенні позивачу нарахування грошової компенсації за 4 календарних дні, фактично не донараховано 775,23 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі до суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

12.02.2021 відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в зв`язку з пропуском позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що про наявність наказу начальника Чернігівського прикордонного загону від 14.12.2016 № 287-ос (по особовому складу) та про зазначені в ньому пункти щодо використання частково щорічної основної відпустки за період служби з 01.01.2016 по 14.12.2016 терміном 30 календарних днів, а також виплати грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за прослужений період з 01.01.2016 по 14.12.2016 терміном 2 календарних дні у розмірі 345,17 грн позивачу було відомо у серпні 2017 року, а з даним позовом останній звернувся лише 22.01.2021.

Позивачем 12.02.2021 надано до суду заперечення на вказане клопотання відповідача, в якому просить у його задоволенні відмовити, в зв`язку з необґрунтованістю.

Вирішуючи вказане клопотання суд зазначає, що спори щодо виплати компенсації за дні невикористаної відпустки (є частиною заробітної плати) військовослужбовців не обмежуються будь-яким строком звернення до суду, як наслідок відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду.

В межах встановленого судом строку, відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та зазначає, що станом на 14.12.2016 календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 14 років 01 місяць 03 дні, тобто останній мав право на щорічну основну відпустку тривалістю 35 календарних днів. При цьому, відповідно до п. 224 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, крім осіб, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, за кожний повний місяць служби в році звільнення, а тому при звільненні з військової служби позивачу правомірно виплачена грошова компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки за прослужений період з 01 січня 2016 року по 14 грудня 2016 року терміном 2 календарних дні. Також вірно здійснено розрахунок грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки при звільненні саме у розмірі 345,17 грн, оскільки місячне грошове забезпечення позивача, яке діяло на день звільнення становить 5177,50 грн.

Позивач 24.02.2021 подав відповідь на відзив, в якій зазначає аналогічні обставини, викладені у позові. Наполягає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, індексація грошового забезпечення входить до складу (розміру) грошового забезпечення, має систематичний (щомісячний) характер, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку виплат. При визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам вказаного Закону. Також вказує, що при проведені розрахунку кількості календарних днів невикористаної відпустки відповідачем невірно пораховано. Розрахунок проведений не за 11 місяців і 14 діб дванадцятого місяця відповідно до вказаних у відзиві розрахунків: 35/12=2,92, це фактично складає три доби прослужений місяць дає право 2,92 доби отримання щорічної основної відпустки, тобто 3 доби. Відповідно до розрахунку відповідача 2,92*11 місяців=32,12, однак в розрахунок не включено 14 діб прослужених дванадцятого місяця, а тому вважає, що наявні всі законні 34 календарних дні щорічної відпустки за 2016 рік. За дві доби з чотирьох невірно нараховано грошову компенсацію, а інші дві невикористаної відпустки взагалі не включено в розрахунок.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Чернігівському прикордонному загоні та наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 14.12.2016 № 287-ос позивача, звільненого з військової служби в запас згідно пункту и частини шостої із застосуванням частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключено зі списків особового складу загону, всіх видів забезпечення з 14.12.2016. У даному наказі, зокрема, зазначено: щорічну основну відпустку за період служби з 01.01.2016 по 14.12.2016 використав частково, терміном 30 календарних днів; виплатити грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за прослужений період з 01.01.2016 по 14.12.2016 терміном 2 календарних дні у розмірі 345,17 грн (а.с.6).

Як слідує з матеріалів справи 18.12.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання інформації та вчинити певні дії, в якій, у тому числі, просить провести розрахунок, нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки гарантовані Державою в сумі 775,23 грн (а.с.9).

Листом від 24.12.2020 № 12/3822 відповідач надав відповідь на заяву позивача, в якій зазначив, що місячне грошове забезпечення, яке діяло на день звільнення позивача становить 5177,50 грн. Компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні з військової служби становить 345,17 грн (5177,50 грн:30 днів*2дні). Також вказав, що в переліку місячного грошового забезпечення не має щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення. До вказаної відповіді надано розрахунок компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016 рік при звільненні з військової служби позивача (а.с.10-12).

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Також суд зазначає, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення. України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-ХІІ).

Згідно зі статтею першою вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» встановлено, що, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Згідно пункту 8 вищезазначеної Інструкції № 73 нарахована щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, в тому числі грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки при звільненні.

Відповідно до Закону України «Про Державну прикордонну службу України», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425.

Як встановлено судом, наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 14.11.2016 №261-ос «По особовому складу» з позивачем припинено (розірвано) контракт та звільнено останнього з військової служби згідно пункту "и" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 (із застосуванням частини 8) статті 26 в запас.

Наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 14.12.2016 №287-ос «По особовому складу» ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу Чернігівського прикордонного загону (а.с.6).

Відповідно до пункту 204 розділу VIII Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі - Положення), тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 років - 45 календарних днів.

Станом на 14 грудня 2016 року, календарна вислуга років позивача становить 14 років 01 місяць 03 дні, тобто з вищенаведеного слідує, що ОСОБА_1 мав право на щорічну основну відпустку тривалістю 35 календарних днів.

При цьому, відповідно до пункту 224 Положення, військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, крім осіб, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-іптатних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Таким чином, ОСОБА_1 за повний прослужений місяць мав право на 2,9 календарні дні щорічної основної відпустки (35/12=2,9 календарні дні), як наслідок за 11 повних прослужених місяців щорічна основна відпустка ОСОБА_1 складає згідно з розрахунком 32 календарні дні (2,9x11=32 календарні дні).

Як слідує з матеріалів справи щорічну основну відпустку ОСОБА_1 за період служби з 01 січня 2016 року по 14 грудня 2016 року використав частково, терміном 30 календарних днів.

А отже, при звільненні з військової служби позивачу правомірно виплачена грошова компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки за прослужений період з 01 січня 2016 року по 14 грудня 2016 року саме терміном 2 календарних дні.

Також є правомірними дії відповідача щодо виплати вищевказаної грошової компенсації саме в розмірі 345,17 грн, зважаючи на наступне.

Так, місячне грошове забезпечення позивача (станом на день звільнення), становить: посадовий оклад - 760, 00 грн; оклад за військовим званням - 60,00 грн; надбавка за вислугу років - 205,00 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 922,50 грн; надбавка за особливі умови служби - 114,00 грн та премія - 3116,00 грн, а всього в розмірі 5177,50 грн, а тому компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні з військової служби становила 345,17 грн (5177,50 грн:30днів*2дні).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) (далі - Постанова №889) передбачено розмір, порядок та умови для виплати саме щомісячної додаткової грошової винагороди окремим категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Підпунктом 2 пункту 1 Постанови №889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно пункту 2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Виходячи із приписів пункту 2 Постанови №889 щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, а тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки при звільненні.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 29.08.2019 по справі № 820/375/18, які в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, у відповідності до пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Суд вважає за необхідне зазначити, що історичний (в історичному розвитку) та нормативний підхід до розуміння положень постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011-XII дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Тобто, виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від від 23.01.2020 по справі № 820/330/18, які в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, оскільки спірний додатковий вид грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода) відповідно до Постанови №889 має періодичний статус виплати, так як виплачувалась позивачу не постійно, а тільки з лютого 2016 року, тобто 10 місяців перед звільненням, що підтверджується довідкою наданою позивачем (а.с.7), керуючись положеннями п.8 Інструкції №73, відповідач правомірно не включив вказаний додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки позивача.

Компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні з військової служби позивачу розрахована згідно підпункту 4.9.10 пункту 4.9 розділу IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 (далі Інструкція № 425), а саме: грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Згідно п.1.2 розділу І Інструкції № 425 грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає, умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих, військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

В свою чергу, місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія).

Таким чином в складі місячного грошового забезпечення відсутні індексація грошового забезпечення та щомісячна додаткова грошова винагорода.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода в сумі 3 106,50 грн та індексація грошового забезпечення в сумі 118,90 грн не входить до складу місячного грошового забезпечення, а згідно підпункту 4.9.10 пункту 4.9 розділу IV Інструкції № 425 розрахунок проводиться згідно місячного розміру грошового забезпечення, а саме: відрахування з грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

А отже, індексація не є складовою грошового забезпечення, з якого розраховується компенсація за невикористані календарних дні щорічної основної відпустки при звільненні в розумінні пункту 4.10.6 Інструкції №425.

Таким чином при звільненні ОСОБА_1 відповідачем правомірно у відповідності до вимог законодавства (станом на день звільнення позивача) виплачено грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за прослужений період з 01.01.2016 по 14.12.2016 терміном 2 календарних дні у розмірі 345,17 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 4 календарні дні при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, оскільки вказані позивачем обґрунтування не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи та були спростовані відповідачем.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (вул. Квітнева, 3-в, м. Чернігів, 14026, ).

Повний текст рішення суду складено 25.03.2021.

Суддя Підпис О.М. Тихоненко

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Рішення суду від 25.03.2021 законної сили не набрало.

Помічник судді Н.О. Горицька

25.03.2021