Справа № 320/3470/20
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Київ №320/3470/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.03.2020 №192 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 27.03.2020 №94 о/с, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого слідчого слідчого відділення поліції №2 Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані накази є протиправними, оскільки позивача не було повідомлено про проведення службового розслідування висновки якого стали підставою для прийняття таких рішень, що позбавило позивача прав передбачених ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Також наказ від 16.03.2020 №192 не містить конкретизації того, які саме дії позивача дискредитують його як поліцейського та становлять суспільний резонанс і як наслідок зменшують довіру населення до поліції. Крім того на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі висновку про результати службового розслідування, який, у свою чергу, ґрунтується виключно на матеріалах кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення. Проте, вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення не доведена, а тому обставини, які стали підставою для повідомлення йому про підозру не можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Так позивач стверджує, що недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення у встановлений законом спосіб свідчить про необґрунтованість висновків службового розслідування та передчасність висновків такого розслідування, оскільки відсутні підстави вважати, що позивачем не дотримано вимог законів, загальноприйнятих норм моралі та поведінки, а потребують надання їх належної оцінки при винесенні судом вироку у відповідній кримінальній справі, тобто доведення або недоведення вини позивача у скоєнні проступку.

Ухвалою суду від 27.04.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі та прийнято рішення про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову з тих підстав, що у діях позивача вбачаються порушення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, а саме: вимог п. 3 ст. 11 розділу ІІ Закону України "Про Національну поліцію", що виразилось у вчиненні діяння, яке викликало суспільний резонанс та негативно впливає на довіру населення до органів і підрозділів поліції та як наслідок зменшує її.

Також відповідач наполягає на тому, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності хоч і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

У судовому засіданні 15.10.2020 суд прийняв рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних доказів, про що постановив протокольну ухвалу.

Розглянувши позовну заяву, письмовий відзив відповідача на позов, дослідивши матеріли справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Позивач з 01.09.2012 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 його прийнято на службу до Національної поліції (т. 1, а.с. 14).

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 11.02.2020 №258 призначено службове розслідування за відомостями, викладеними у доповідній записці УКЗ ГУНП в Київській області від 15.01.2020 №377 (т. 1, а.с. 56).

Згідно з висновком службового розслідування, затвердженого 24.02.2020 т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Київській області, 09.01.2020 до Головного управління з Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про повідомлення про підозру старшому слідчому СВ відділення поліції №2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 .

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 09.01.2020 працівниками слідчого управління ГУ СБУ у м. Києві та Київській області у рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 07.02.2018 до ЄРДР за №0000042, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України оголошено про підозру у їх вчиненні ОСОБА_2 .

Зі змісту повідомлення про підозру встановлено, що ОСОБА_3 перебуваючи на посаді слідчого СВ Миронівського ВП ГУНП в Київській області, у рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 22.05.2017 до ЄРДР за №0000218, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України вчинив службове підроблення та використав завідомо підроблені документи (т. 1, а.с. 57-65).

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.03.2020 №192 позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності, а саме: за порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог статті 3, пункту 1 статті 8, пункту З статті 11, статті 18 та 64 Закону України "Про Національну поліцію України", статті 1 "Дисциплінарного статуту Національної поліції України", затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 за №2337-VIII, що виразилося у здійсненні вчинку, який призвів до значного розголосу у засобах масової інформації, причетності до вчинення кримінального правопорушення діючого працівника ГУНП в Київській області, що призвело до зменшення довіри населення до поліції, старшого слідчого СВ відділення поліції №2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (т. 1, а.с. 10).

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 27.03.2020 №94 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (т. 1, а.с. 12).

Вважаючи, що вказані накази є протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про Національну поліцію" визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (надалі Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Принципи етики для працівників МВС визначають Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179, відповідно до яких, зокрема, поліцейські повинні неухильно дотримуватись положень Конституції та законові України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку. Також, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію", особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Відповідно до статей 11, 12, 13 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Згідно з статтею 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У пункті 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року №893 (надалі Порядок №893) зазначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до положень п. 1, 4,7 розділу V Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п. 2 розділу VІ Порядку №893).

Положеннями статті 19 Дисциплінарного статуту встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються, зокрема: документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з приписами розділу VІ та VІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з статтею 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Статтею 22 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

За відсутності на службі без поважних причин поліцейського, до якого застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади чи звільнення із служби в поліції, таке дисциплінарне стягнення виконується, а витяги з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. У такому разі днем ознайомлення поліцейського із зазначеними наказами є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення їх поліцейському, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, або повнолітньому члену сім`ї такого поліцейського.

Підстави звільнення зі служби в поліції визначені частиною першою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6).

З матеріалів справи суд встановив, що оскаржувані накази Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції прийнято за результатами службового розслідування, яким встановлено факти порушення службової дисципліни окремими працівниками СВ Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області, що виразилось у порушенні вимог Закону України "Про Національну поліцію".

Так, під час проведення службового розслідування відносно позивача встановлено та відображено у висновку службового розслідування, що 09.01.2020 працівниками слідчого управління ГУ СБУ у м. Києві та Київській області у рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 07.02.2018 до ЄРДР за №0000042, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України оголошено про підозру у їх вчиненні ОСОБА_2 .

Зі змісту повідомлення про підозру встановлено, що ОСОБА_3 перебуваючи на посаді слідчого СВ Миронівського ВП ГУНП в Київській області, у рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 22.05.2017 до ЄРДР за №0000218, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України вчинив службове підроблення та використав завідомо підроблені документи.

В порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_3 не затримувався.

В ході проведення службового розслідування ОСОБА_3 відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився надавати пояснення.

Опитаний заступник начальника ВП - начальник СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області підполковник поліції ОСОБА_4 пояснила, що в слідчому відділі Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_1 працює на посаді старшого слідчого відділення з розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи.

08 січня 2020 року у вечірній час їй стало відомо від безпосереднього керівника ОСОБА_5 - заступника начальника СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 про те, що вказаний слідчий отримав повістку про виклик до СУ ГУ СБ України в м. Києві та Київській області, в якості підозрюваного в кримінальному провадженні №0000042.

У рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 07.02.2018 до ЄРДР за №0000042, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України 09.01.2020 оголошено про підозру у їх вчиненні ОСОБА_2 .

Про вказані факти ОСОБА_4 доповіла своєму керівництву.

Опитаний ОСОБА_6 надав аналогічне за змістом пояснення, що й ОСОБА_4 .

Окрім того, у ході проведення службового розслідування встановлено, що факт причетності до кримінального правопорушення діючого працівника правоохоронних органів (ГУНП в Київській області) до службового підроблення, тобто складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих показів, призвело до значного розголосу у засобах масової інформації, а саме: зниження авторитету поліції серед населення: (https: //kobl. gp. gov.ua/ua/news. html?_m=publications&_t=rec&id=2644 03, http://cripo.com.ua/news/crime/na-kiyivshhini-slidchomu-politsiyi-povidomleno-pro-pidozru-u-falsifikatsii-materialiv-kriminalnoyi-spravi/тa інші).

Статтею 8 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" визначені основні обов`язки поліцейського, відповідно до яких останній повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського,

професійно, виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

поважати і не порушувати права і свободи людини.

Статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону.

Також відповідно до вимог статті 40 КПК України, слідчий уповноважений:

починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;

доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;

за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;

приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;

здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

09 січня 2020 року старший слідчий з ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України, у м. Києві та Київській області капітан юстиції Баценко Є., розглянувши матеріали досудового розслідування кримінального провадження №0000042, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2018 та встановивши наявність доказів для підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, повідомив ОСОБА_2 про те, що він підозрюється у службовому підробленні, тобто складані службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до них завідомо неправдивих показів, тобто у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України; використання завідомо неправдивих документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_2 встановлено, що досудовим розслідуванням у період часу з 22.05.2017 по 30.09.2017, на той час слідчим СВ Миронівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , який будучи службовою особою, на підставі доручення т.в.о. начальника слідчого відділу Миронівського ВП ГУНП в Київській області Федорчука О.В. від 22.05.2017 про проведення досудового розслідування, здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000218, відомості про яке внесені 22.05.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань СВ Миронівського ВП ГУНП в Київській області, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

У подальшому, на початку вересня 2017 року, за невстановлених досудовим розслідувань обставин, у слідчого ОСОБА_5 , в ході здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000218, виник умисел на складання документу, що містить зафіксовану інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили наслідки правового характеру та може бути використана як документи у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити, а саме: протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 07.09.2019, без участі останнього та внесення в його зміст завідомо неправдивих відомостей.

На виконання свого злочинного умислу, направленого на складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу та внесення до нього завідомо неправдивих відомостей, слідчий ОСОБА_3 , будучи службовою особою, у невстановлений досудовим розслідуванням період часу та місця, склав завідомо неправдивий протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000218 без участі останнього, та вніс в його вступну частину завідомо неправдиві відомості, що полягали у проведенні 07.09.2019 допиту за участі потерпілого ОСОБА_8 в період часу з 19.00 год. по 19.20 год., та в описову частину вказаного протоколу про надання ОСОБА_8 показів щодо майна викраденого в останнього.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Служби безпеки України №239/1 від 30.08.2019, підписи від імені ОСОБА_8 в графах "Потерпілий", " ОСОБА_8 " у протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 07.09.2017 виконані не ОСОБА_8 , а іншою особою; підписи від імені ОСОБА_5 в графах "Допитав", "Слідчий" у протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 07.09.2017 виконані ОСОБА_7 ; рукописний текст у протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 07.09.2017 виконаний ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив службове підроблення, а саме: складання завідомо неправдивого офіційного документу та внесення до нього завідомо неправдивих відомостей, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.

Крім того, на початку вересня 2017 року, за невстановленим досудовим розслідувань обставин, у слідчого ОСОБА_5 , у ході здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000218, з метою проведення судово-товарознавчої експертизи, виник умисел на використання завідомо підробленого документу, що містить зафіксовану інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища які спричинили наслідки правового характеру та може бути використана як документ - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити, а саме: протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 07.09.2017.

На виконання свого злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документу, слідчий ОСОБА_3 , 08.09.2017, перебуваючи у приміщенні Миронівського ВП, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Миронівка, вул. Лєрмонтова, 20, у кримінальному провадженні №0000218, на підставі ст.ст. 110, 242, 243 КПК України, з метою проведення судово-товарознавчої експертизи, виніс постанову про призначення судово-товарознавчої експертизи, додатком до якої використав завідомо неправдивий документ а саме: протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 07.09.2017, які скерував до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, для проведення судово-товарознавчої експертизи.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України №239/1 від 30.08.2019, підписи від імені ОСОБА_8 в графах "Потерпіли", " ОСОБА_8 " у протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 виконані не ОСОБА_8 , а іншою особою; підписи від імені ОСОБА_5 в графах "Допитав", "Слідчий" у протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 07.09.2017 від 07.09.2017 виконані ОСОБА_7 ; рукописний текст у протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 07.09.2017 виконаний ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, вчинив використання завідомо підробленого документу, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Аналізуючи матеріали службового розслідування, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що інформація щодо можливих неправомірних дій окремих працівників Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, що призвели до повідомлення про підозру старшому слідчому СВ відділенні поліції №2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_2 , знайшла своє підтвердження.

У діях старшого слідчого СВ відділення поліції №2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , вбачаються порушення вимог статті 3, пункту 1 статті 8, пункту 3 статті 11, статті 18 та 64 Закону України "Про Національну поліцію", статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України", затвердженого ЗУ "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 за №2337-VIII, що виразилося у здійсненні вчинку, який призвів до значного розголосу у засобах масової інформації, причетності до вчинення кримінального правопорушення діючим працівником ГУНП в Київській області, що призвело до зменшення довіри населення до поліції.

З аналізу наведених вище норм слідує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого є з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

У цьому контексті слід звернути увагу на те, що за етимологічним значенням дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету, що тісно пов`язані з морально-етичними нормами.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та, власне, органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.12.2019 у справі №813/3279/17 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Дискредитація Національної поліції полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Вчинення дій, що дискредитують органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.04.2018 у справі №815/3636/15, у якій суд зазначив, що поняття "дискредитація" перебуває у тісному зв`язку із поняттям "дотримання морально-етичних норм" та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівників органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого стягнення - звільнення зі служби. Дискредитація звання рядового та начальницького складу є окремою підставою для звільнення, яке не пов`язано із вчиненням правопорушення та набрання чинності рішенням суду.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2020 року по справі №260/1118/18 зазначила, що наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в органах внутрішніх справ, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 66 Положення №114 у разі встановлення службовою перевіркою дій, що підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби.

Суд також враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі "X. v. Austria" про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі "C. v. the United Kingdom" про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Дана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №800/508/17, у постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №800/508/17, у постанові від 12.12.2018 у справі №803/1907/16, у постанові від 17.07.2019 у справі №806/2555/17 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З матеріалів справи суд встановив, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувало те, що позивач скоїв дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку: недотримання законодавства, порушення норм професійної та службової етики, який призвів до значного розголосу у засобах масової інформації, що призвело до значного зниження авторитету поліції серед населення.

Вчинення дисциплінарного проступку є окремою підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.

Оскільки предметом службового розслідування було порушення позивачем службової дисципліни, що не залежить від наявності чи відсутності остаточного вироку суду по кримінальному провадженню, суд дійшов висновку, що у даному випадку, звільнення позивача відбулось у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку.

Щодо положень ст. 62 Конституції України, якою визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, суд зазначає, що у даній справі не вирішується питання обґрунтованості обвинувачення позивача в межах кримінального провадження.

Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, від 08.08.2019 у справі №804/3447/17, від 29.05.2018 у справі №800/508/17, від 02.10.2019 у справі №804/4096/17, згідно яких застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням усіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Враховуючи зазначені обставини і докази у їх сукупності, суд вважає, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції повністю відповідає тяжкості вчинених ним у сукупності проступків, обставинам, за яких їх скоєно, та співмірно із заподіяною ним шкодою суспільним інтересам, у зв`язку з чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є законним, правомірним та обґрунтованим, пропорційним та за даних обставин справедливим, оскільки позивач вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції та суперечать змісту присяги працівника Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, проігнорував вимоги Дисциплінарного статуту та Закону №580-VIII.

З урахуванням суспільного резонансу та загального уявлення суспільства про поліцейського як носія влади, вчинений позивачем дисциплінарний проступок унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу, що у висновку службового розслідування не зазначено обставин, які пом`якшують відповідальність за вчинені порушення службової дисципліни. Інших доказів позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази не підлягають скасуванню, оскільки їх прийнято відповідачем у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом, при цьому жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки службового розслідування, позивачем ані під час його проведення, ані під час судового розгляду справи надано не було.

У задоволенні інших позовних вимог, які є похідними від вимог про скасування спірних наказів, також слід відмовити.

Отже, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.