Справа № 400/5798/20
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 р. справа № 400/5798/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідачів:1. Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр-т Миру, 34,Миколаїв,54034 2. Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, Миколаїв, 54034
про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - відповідач 1), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача 1 щодо залишення клопотання без розгляду про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:000:1502) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за межами населеного пункту; зобов`язати відповідача 1 затвердити позивачу проект землеустрою для відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:000:1502) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за межами населеного пункту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач 1 всупереч нормам Земельного кодексу України не надав протягом трьох місяців висновків щодо затвердження або відмову у затверджені проекту землеустрою на клопотання позивача, поданого 26.08.2020 р. Позивач вважає, що його клопотання відповідач протиправно залишив без розгляду, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою.

Ухвалою від 21.12.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшла заява, відповідно до якої зазначено, що позивачем визначено відповідачем у даній справі - Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо якої відсутні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, при цьому ідентифікаційний код позивачем зазначений Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. У заяві Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області відмовилось у подані відзиву, оскільки не є відповідачем у справі.

Ухвалою від 22.02.2021 р. судом залучено в якості другого відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - відповідач 2) та запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача 2 до суду надійшов відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративною послугою, надання якої згідно ч. 3 ст. 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 18.04.2020 № 530-1Х (зі змінами) зупинено з дня оголошення карантину. А 16.01.2021 р. відповідачем прийнято Наказ №300-СГ про відмову позивачу у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки, у зв`язку з тим, що проект землеустрою не скріплений особистою печаткою сертифікованого інженера.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України).

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

26.08.2020 р. позивач звернувся із клопотанням до відповідача, яке зареєстроване 01.09.2020 р. за №Б-8556/1/19-20, про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:000:1502) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за межами населеного пункту.

У зв`язку із не розглядом відповідачем станом на 06.10.2020 року вищезазначеного клопотання, позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із запитом щодо повідомлення результатів розгляду його заяви від 26.08.2020 р.

Листом від 19.10.2020 р. відповідачем 2 повідомлено, що згідно з автоматизованою системою діловодства ДОК ПРОФ було зареєстровано клопотання позивача 01.09.2020 року. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)» від 18.04.2020 року №530-ІХ (зі змінами) з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Також звернуто увагу, що видача рішення про затвердження документів із землеустрою та надання земельної ділянки у власність є адміністративною послугою, тому Головне управління не має можливості видати наказ про затвердження проекту із землеустрою та надання земельної ділянки у власність до закінчення обмежувальних заходів пов`язаних із запобіганням виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (карантину). Після закінчення карантинних обмежень відділом розпорядження землями сільськогосподарського призначення управління землеустрою та охорони земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області буде здійснено реєстрацію наказу Головного управління.

Позивач вважаючи, що його заяву залишено без розгляду, звернувся до суду з даним позовом.

Суд вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель урегульовано Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 116, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 5 ст.186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

З огляду на вищезазначені норми Земельного кодексу України, підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із відповідним клопотанням 26.08.2020 р., яке зареєстроване 01.09.2020 р. Відповідач разом із відзивом надав до суду копію наказу №300-СГ, який датований 16.01.2021 р. Тривалий розгляд клопотання позивача, відповідач пояснює тим, що на період карантину було зупинено надання адміністративних послуг, в тому числі і питань щодо затвердження проектів землеустрою та посилається на ч. 3 ст. 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 18.04.2020 № 530-1Х (зі змінами), , яким внесено зміни, зокрема у Закон України "Про адміністративні послуги" і якою зупинено з дня оголошення карантину надання адміністративних послуг.

Таке посилання суд вважає безпідставним, оскільки відповідач у даному питанні мав керуватись нормами Земельного кодексу України, який регулює безпосередньо правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, нормами якого чітко визначено строк на розгляд клопотання про затвердження проекту землеустрою і в який не вносились зміни щодо зупинення строків на період карантину.

Отже, судом встановлено, що права позивача порушено саме наказом від 16.01.2021 р. №300-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки». Відмовляючи позивачу у затвердженні проекту землеустрою, підставою відмови відповідач зазначив, що даний проект землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме проект щодо відведення земельної ділянки прошитий, але не скріплений особистою печаткою сертифікованого інженера.

Судом досліджено висновок Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 10.03.2020 р. №1940/82-20, у якому зазначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області (за межами населеного пункту) погоджується.

Надаючи оцінку доводам відповідача, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах у постановах від 30.10.2018 у справі №820/4852/17, від 30.08.2018 у справі №817/586/17 та від 24.01.2020 у справі №316/979/18, відповідно до яких перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів здійснюється саме на етапі погодження такого проекту.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - Кодексу адміністративного судочинства України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області не має повноважень на здійснення перевірки документації із землеустрою на відповідність нормам чинного законодавства, оскільки такі повноваження надані лише державному кадастровому реєстратору на етапі погодження проекту.

Судом враховано, що на час звернення до суду (16.12.2020 р.) позивач не був та не міг бути обізнаним про наявність від 16.01.2021 р. №300-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», тому відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суд вважає за необхідне для захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати Наказ №300-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки».

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Суд відхиляє посилання відповідача на дискреційні повноваження щодо затвердження проекту землеустрою, з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17 виклав правовий висновок, відповідно до якого повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою регламентовано статтею 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У постанові від 28.05.2020 у справі №819/654/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

Як встановлено судом, відповідач протиправно відмовив позивачу у затвердженні документації із землеустрою.

З урахуванням наведеного, зважаючи на дотримання позивачем порядку розроблення землевпорядної документації з метою отримання земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації та недоведення відповідачем факту наявності визначених законом підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку буде саме зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області затвердити позивачу проект землеустрою для відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:000:1502) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за межами населеного пункту.

При цьому, вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача 1 щодо залишення клопотання без розгляду про затвердження проекту землеустрою не підлягає задоволенню, оскільки його клопотання відповідачем не залишалось без розгляду, воно перебувало в стані розгляду і було розглянуте з порушенням строку 16.01.2021 р., про що свідчить Наказ №300-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки».

Позов задовольнити частково.

Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовими витратами в даній справі є судовий збір, хоча позивач і зазначив, що планує понести судові витрати у сумі 8840 грн., однак доказів понесення інших судових витрат, ніж судового збору, до суду не надано. Позивач сплатив судовий збір по 840,80 грн., про що свідчить квитанція від 08.12.2020 р. №0.0..1 і з урахування, того, що вимога, в якій суд відмовив є похідної і за неї не сплачувався судовий збір, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр-т Миру, 34,Миколаїв,544) Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (проспект Миру, 34,Миколаїв,544) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр-т Миру, 34, Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код ) №300-СГ від 16.01.2021 р. "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки".

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр-т Миру, 34, Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) затвердити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) проект землеустрою для відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:000:1502) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за межами населеного пункту.

4. Відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо залишення клопотання без розгляду про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:000:1502) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за межами населеного пункту.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр-т Миру, 34,Миколаїв,544) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич