Справа № 415/1115/21
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/1115/21
Провадження № 2-а/415/95/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Жукової Д.Д.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до поліцейського взводу № 2 роти № 6 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Кочубей Ксенії Анатоліївни (місцезнаходження: вул. Штейгерська, буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. № 3, м. Київ, 03048) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з даним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ДП 18 № 819550 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 лютого 2021 року відповідачем винесено постанову серії ДП18 № 819550 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. Позивач вважає постанову незаконною та зазначає, що його права порушені складанням протиправної постанови та позбавленням права на правову допомогу. Вказує на те, що після зупинки його транспортного засобу та звинувачень в порушенні правил дорожнього руху він просив надати докази такого порушення. Співробітники патрульної поліції надавши відео з телефону не змогли підтвердити вчинення порушення саме ним та почали вимагати документи на транспортний засіб. Позивач зазначає, що не відмовлявся надавати документи. В порушення вимог законодавства, складена відповідачем постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та винесена за відсутності жодного допустимого доказу, який би підтверджував вину у скоєнні правопорушення.

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 11 березня 2021 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше та залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції.

Копію ухвали від 11 березня 2021 року було направлено позивачу та відповідачу та третій особі в порядку, передбаченому ст. 268 КАС України.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та(або) клопотань суду не надав.

Відповідач - поліцейський взводу № 2 роти № 6 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Кочубей Ксенія Анатоліївна в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, 18 березня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання, в якому відповідач просить розглянути адміністративну справу без його участі, проти позовних вимог заперечив. Долучив до матеріалів диск з відео фіксацією події.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній був повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Предметом судового дослідження в даному випадку є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови серії ДП18 № 819550 від 01 лютого 2021 року на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП. В постанові щодо складу правопорушення зазначено наступне.

01 лютого 2021 року о 17 годині 54 хвилини у м. Лисичанську на перехресті вул. В.Сосюри та вул. Соборної, водій, керуючи транспортним засобом, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебували пішоходи не змінив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу цим пішоходам та на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 18.1 і п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В графі "до постанови додаються" зазначено відео з мобільного телефону Xiaomi mi8, серійний номер НОМЕР_1 та нагрудної камери DSJX300127_BB0127.

Стягнення відповідачем винесене з урахуванням положень ст. 36 КУпАП.

Розглядаючи справу по суті, суд робить наступні висновки.

Щодо суті адміністративного правопорушення суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Постанова відносно позивача складена за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 18.1 Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Дати дорогу згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України це - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доказами у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, як то пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази надаються суду особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 77 КАС Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Частинами 1, 2 статті 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІ визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VІІ надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

На підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень відповідачем надано диск з відеозаписами з Xiomi та бодікамери DSJX300127_BB0127.

Судом досліджено вищезазначені відеозаписи та встановлено, що позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, на нерегульованому пішохідному переході не дав дорогу пішоходам, які вже почали рух по ньому. Суд також зазначає, що відсутність на відеозаписі номерного знаку автомобіля безпосередньо під час порушення правил дорожнього руху не викликає у суду сумнівів щодо вчинення правопорушення саме позивачем, оскільки відеозапис вівся безперервно до повної зупинки транспортного засобу позивача.

Докази, надані відповідачем, в повній мірі підтверджують скоєне позивачем адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса.

Згідно з п.п. «а» п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач, як уповноважена особа підрозділу Національної поліції на яку покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, мав право вимагати у позивача пред`явлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому зі змісту позовної заяви та із відеозапису, доданого відповідачем вбачається, що позивач в порушення вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» та п. 2.1 «а» ПДР не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії.

З цього приводу, згідно з вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує також правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, за змістом якої Верховний Суд наголосив, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Довід позивача, про те, що він не відмовлявся надати документи на вимогу відповідача, спростовуються дослідженими у судовому засіданні відеозаписами. З переглянутого відеозапису встановлено, що інспектор зупинивши, транспортний засіб позивача, представилась, назвала причину зупинки, неодноразово просила позивача надати для перевірки посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування, після чого позивач був ознайомлений з відеозаписом правопорушення, з яким не погодився та навіть після цього не виконав вимогу інспектора про надання документів, передбачених п. 2.1 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є доведеною.

Посилання позивача на порушення прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема позбавлення його права на правову допомогу, суд вважає необґрунтованим, оскільки, переглянутим відеозаписом встановлено, що позивачу під час розгляду справи були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Жодних клопотань позивач не заявив.

Разом з тим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд встановив відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., тобто з урахуванням положень ст. 36 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8-10, 242, 246, 250, 255, 286, 295 КАС України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до поліцейського взводу № 2 роти № 6 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Кочубей Ксенії Анатоліївни (місцезнаходження: вул. Штейгерська, буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. № 3, м. Київ, 03048) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.Ю. Луньова