Справа № 420/13237/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.06.2019 р. № та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.06.2019 року № та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що суть судового етапу зводиться до того, що згідно преюдиціальних фактів, які не вимагають додаткового доказування, преюдиціальних рішень судів трьох інстанцій по справі № 815/39/17, прийнятих на мою користь, які підлягають обов`язковому виконанню судом та відповідачем, суб`єктами владних повноважень, згідно фактичних обставин, вагомих аргументів, доводів, належних доказів, діючого законодавства та норм права, які підлягають застосуванню задля того, щоб домогтися скасування незаконних та необґрунтованих рішень ГУ ДФС, а саме: не доведеного до мого відома рішення від 10.06.2019 р. № про незаконне стягнення з мене відсутньої заборгованості по ЄСВ у розмірі - 979,59 грн., штрафу та пені.

Також, мета вказаного етапу судового розгляду зводиться до того, щоб домогтися їх формального закріплення у вигляді рішення суду.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 04.12.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.12.2020 року витребувано у ГУ ДПС в Одеській області письмові докази по справі.

Ухвали суду від 04.12.2020 року отримані представником відповідача 08.12.2020 року, що підтверджується підписом у розписці до справи.

28.12.2020 р. за вхід. № 55712/20 від ГУ ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву.

Відзив обґрунтовано наступним.

З огляду на здійснення ФОП ОСОБА_1 несвоєчасної сплати боргу з нарахованого єдиного внеску за період з 21.01.2012 по 18.01.2019, контролюючим органом на підставі облікових даних платника винесено рішення від 10.06.2019 № про застосування 20% штрафної санкції за несвоєчасну сплату вищенаведених зобов`язань.

Відповідності до вимог розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (зі змінами та доповненнями) на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Сума пені розраховується за такою формулою:

Y = S х К х 0,1 %,

де Y - сума пені, що нараховується на фактично сплачену суму недоїмки зі сплати єдиного внеску (округлюється до другого десяткового знака);

S - фактично сплачена сума недоїмки зі сплати єдиного внеску;

К - кількість днів прострочення платежу;

0,1 % - ставка для нарахування пені згідно з частиною десятою статті 25 Закону.

За несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на рахунки органів доходів і зборів сум єдиного внеску, фінансових санкцій, зазначених у підпунктах 1-5 пункту 2 цього розділу, банкам нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум, розрахована за кожен день прострочення їх перерахування (зарахування).

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем списання з рахунку платника відповідних коштів (внесення відповідного платежу готівкою), до дня його фактичного перерахування (зарахування) банками на рахунки органів доходів і зборів з дотриманням строків, передбачених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Заборгованість по єдиному внеску у розмірі 979,59 грн., повністю погашена платіжними доручення №3864 від 27.07.2018 року, №4452 від 23.08.2018 року, №5792 від 23.10.2018 року, №7456 від 21.12.2018 року, №1012 від 27.12.2018 та №533 від 17.01.2019 року.

Дані податкові зобов`язання сплачено несвоєчасно, у зв`язку з чим нараховано штрафні санкції (20 % своєчасно несплачених сум) у розмірі 97,96 грн.

Згідно п. 5 розділу VII Інструкції № 449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

За даними облікової картки платника податку розраховано суму пені за несвоєчасну сплату зобов`язань у розмірі 2413,87 грн.

У відповідності до вимог п. 13 розд. VII Інструкції № 449 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Також, звертаємо увагу Суду, у зв`язку з набранням чинності Закону України від 07.04.2013 року № 406 - VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» функції адміністрування єдиного внеску до 31.08.2013 року здійснювалися органами Пенсійного Фонду України, тому вимога від 09.04.2012 року № 2636-У органами державної податкової служби не формувалися та не направлялися до органів Державної виконавчої служби.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 76 Податкового кодексу України камеральній перевірці підлягає звітність по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У зв`язку з тим, що позивач звітність по єдиному внеску до податкового органу не подавалась, камеральні перевірки не проводились.

У відповідності до вимог абзацу 1 частини 14 статті 25 Закону № 2464-VІ про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує Формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка в пункті 10 розділу IV встановлює, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки (п. 3 розділу VI Інструкції).

Пункт 2 розділу VII Інструкції визначає саме випадки, яким чином контролюючий орган може винести рішення про застосування штрафних санкцій та пені й на підставі яких документів.

Підпункт 2 пункту 2 розділу VII Інструкції встановлено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Якщо, звертати увагу до вимог наступного підпункту - 3 п. 2 розділу VII Інструкції, то у випадку донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції.

Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

Оскаржуване рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 10.06.2019 № приймалось у відповідності до вимог Підпункт 2 пункту 2 розділу VII Інструкції за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Білгород - Дністровській ДПІ ТУ ДПС в Одеській області у стані « 11- припинено, але не знято (КОР не пусті)».

Дата взяття на облік як платника податків 12.07.2005 року.

Дата проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності 16.07.2014 року.

Відповідно до Закону України від 04.07.2013 року № 406-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів У країни у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» (далі - Закон № 406-VІІ), яким було внесено зміни до Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ), податкові органи проводять адміністрування єдиного соціального внеску починаючи з 01.10.2013 року.

Станом на 01.10.2013 за ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) рахувалась заборгованість по сплаті єдиного внеску у сумі 979, 59 грн., яка нарахована за попередні періоди та у зв`язку з набранням чинності Закону № 406-VІІ, станом на 01.10.2013 передана Управлінням Пенсійного Фонду України до податкового органу.

Заборгованість по єдиному внеску повністю погашена у періоді з 30.07.2018 по 18.01.2019 рр.

У зв`язку із порушення строків сплати єдиного внеску у періодах з 21.01.2012 по 18.01.2019, на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VІ, згідно рішення від 10.06.2019 № до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 97, 96 грн. та пеню у сумі 2413, 87 грн. яке було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 143 на адресу платника згідно реєстраційних даних: АДРЕСА_1 .

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення, поштове відправлення №143 вручене 03.07.2019 особисто ОСОБА_1 .

Рішення № від 10.06.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску сформовано у автоматичному режимі на підставі даних підсистеми «Податковий аудит» ІС «Податковий блок».

Крім того, судом встановлено:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року у справі №815/39/17, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2018 року, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 979 грн. 59 коп.

Постановою Верховного Суду від 26.02.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанови судів першої та апеляційної інстанції (в частині перегляду постанови суду першої інстанції) скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою суду від 05.04.2019 року прийнято до провадження справу за адміністративним позовом Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою суду від 30.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про звільнення від сплати судового збору.

Адміністративний позов Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - залишено без розгляду.

Ухвалою від 28.10.2019 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 року, заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі № 815/39/17 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 безпідставно одержану стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

Ухвалою суду від 17.04.2020 року відмовлено у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про залучення ГУ ДФС в Одеській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Відмовлено у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про ухвалення додаткового рішення, яким встановити спосіб виконання ухвали від 28.10.2019 року в частині стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 безпідставно одержану стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

Ухвалою суду від 08.10.2020 року задоволено заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення способу або порядку виконання судового рішення.

Встановлено спосіб та порядок виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року по справі №815/39/17 в частині стягнення коштів на користь ОСОБА_1 - шляхом стягнення з рахунків Головного управління Державної податкової служби в Одеської області на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаної стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч. 1 ст. 68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2464) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюється в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За змістом частини 4 статті 8 Закону №2464 порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частин 5, 8 статті 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь). Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку (частина 7 статті 9 Закону №2464).

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частини 11, 12 статті 9 Закону №2464).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 13 Закону №2464 органи доходів і зборів мають право застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.

За змістом частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску - штраф у розмірі 20 відсотків (до 01 січня 2015 року - 10%) своєчасно не сплачених сум.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оскаржуване рішення прийнято на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464, а саме:

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

З огляду на встановлене суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Звернемося до граматики: диз`юнкція (лат. disjunctio - розділення) (операція ) - двомісна логічна операція, що має значення «істина», якщо хоча б один з операндів має значення «істина». Операція відображає вживання сполучника «або» в логічних висловлюваннях. Диз`юнкція є бінарною операцією, тобто, має два операнда. Запис може бути префіксним - знак операції стоїть перед операндами, інфіксним - знак операції стоїть між операндами або постфіксним - знак операції стоїть після операндів.

Іншими словами, строга диз`юнкція це складне судження, що приймає логічне значення істини тоді і тільки тоді, коли істинно тільки одне з вхідних в нього суджень.

Отже, застосування у п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 сполучника «або» між двома підставами:

1. за несплату (неперерахування);

2. несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є логічним розділенням складного судження на дві «істини».

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що дана стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Крім того, даний принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання),

Таким чином, суд наголошує, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення № від 10.06.2019 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску не відповідає вимогам Закону № 2464 та ставить позивача у стан правової невизначеності, оскільки його зміст не дозволяє позивачу встановити дійсні підстави застосування штрафної санкції та пені.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути зрозумілим і чітким.

Згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

При цьому принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини").

З урахуванням встановленого суд приходить до висновку про скасування рішення № від 10.06.2019 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 (справа № 420/6668/19) оскаржено ВимогуУПФУ № Ф-636-У від 09.04.2012р. про стягнення недоїмки.

Ухвалою суду Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року залишено без розгляду.

Постановою від 21.07.2020 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Також слід зазначити, що Ухвалою суду від 08.10.2020 року задоволено заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення способу або порядку виконання судового рішення.

Встановлено спосіб та порядок виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року по справі №815/39/17 в частині стягнення коштів на користь ОСОБА_1 - шляхом стягнення з рахунків Головного управління Державної податкової служби в Одеської області на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаної стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

Вказане свідчить, що сплата заборгованості за вимогою УПФУ № Ф-636-У від 09.04.2012р. фактично не відбулась.

Щодо матеріальної і моральної шкоди.

«Так, поняття моральної шкоди визначено у частині 2 статті 23 Цивільного кодексу України, згідно з якою моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленумом Верховного Суду України від 32 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

Суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку, що позивачем не надано суду належних доказів його моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, заподіяних відповідачами, а також доказів наявності завданої йому моральної шкоди, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги позивача».

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.10.2019 року по справі №815/6107/17.

В даній справі позивачем не надано доказів його моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, заподіяних відповідачем, а також доказів наявності завданої йому моральної шкоди.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.06.2019 р. № та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 10.06.2019 р. №.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

Головне управління Державної податкової служби в Одеській області - адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, , телефон: , електронна пошта:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.