Справа № 1340/6106/18
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року справа №1340/6106/18

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шведа Б.В.,

представника позивача Кабаня В.І.,

представника відповідача Козоріз О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (позивач)

до Головного управління ДПС у Львівській області (відповідача)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, у якому згідно уточнених позовних вимог заявлено наступні позовні вимоги: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 серпня 2018 року № ; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 серпня 2018 року № .

22 липня 2019 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду, залишеним без змін 10 грудня 2019 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, повністю відмовлено у задоволенні адміністративного позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 16 серпня 2018 року №, № . Рішення судів мотивовані тим, що за результатами перевірки позивачем не підтверджено реальності взаємовідносин із його контрагентами, а саме ТОВ «Технотранс-СВ» за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року, ТОВ «Арма-Трейд» та ТОВ «Трастфактор» за січень 2018 року, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (збитки) на суму 10531229,00 грн. та завищення від`ємного значення податку на додану вартість на суму 2106246,00 грн., наведені позивачем аргументи не спростовують зафіксованих порушень в акті перевірки та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі № 1340/6106/18 скасовано. Справу № 1340/6106/18 направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду. Постанова мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно прийняли позицію податкового органу основану не на дослідженні всіх складових господарських операцій по придбанню ТМЦ, а по факту неможливості їх виконання, а саме неможливості поставки товару контрагентами позивача. Долучені до матеріалів справи світлокопії первинних документів, на які позивач посилається, як на підставу бухгалтерського обліку, є такими, що не відповідають вимогам встановленим до письмових доказів статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд вказав на передчасність їх оцінки судами на предмет відповідності встановленим до них вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-14, зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року прийнято до розгляду справу № 1340/6106/18. Призначено у справі підготовче засідання на 16 квітня 2020 року.

16.04.2020 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 19.05.2020. Згідно ухвали від 16.04.2020 витребувано від ДП «Львівський бронетанковий завод» належним чином засвідчені копії зазначених в ухвалі документів щодо взаємовідносин з ТОВ «Технотранс-СВ», ТОВ «Арма-Трейд» та ТОВ «Трастфактор».

Відповідно до клопотання № 1317 від 13.05.2020 позивач долучив до матеріалів справи наявні на ДП «Львівський бронетанковий завод» копії витребуваних документів та докази вилучення оригіналів документів (а.с. 112-250 Т.ІІІ, Т.ІV, а.с. 1-11 Т.V).

19.05.2020 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 18.06.2020.

18.06.2020 замінено відповідача на Головне управління ДПС у Львівській області, згідно протокольної ухвали закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 25.08.2020.

25.08.2020 задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

01.10.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 17.11.2020.

17.11.2020 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 22.12.2020.

22.12. 2020 у судовому засіданні дали показання свідки: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , додаткові пояснення представники позивача та відповідача у справі, оголошено перерву до 02.02.2021.

02.02.2021 досліджено докази, заслухано пояснення представників сторін, оголошено перерву до 16.03.2021.

Позивач позовні вимоги підтримав з мотивів зазначених у позові. Зокрема зазначив, що на підтвердження здійснення господарських операцій між ДП «Львівський бронетанковий завод» та його контрагентами ТОВ «Технотранс-СВ», ТОВ «Арма-Трейд» та ТОВ «Трастфактор-СВ» контролюючому органу було надано необхідні (витребувані) документи, які підтверджують реальність здійснення господарської операції. Придбання товарів у ТзОВ «Технотранс-СВ», ТОВ «Арма-Трейд» та ТзОВ «Трастфактор» було зумовлене виконанням державного замовлення з ремонту бронетанкової техніки в рамках Програми підвищення обороноздатності та безпеки України. Контролюючим органом помилково не взято до уваги, що операції, за якими виписано податкові накладні, мають безсумнівно товарний характер, що підтверджується, в тому числі, фактом надходження продукції на підприємство та її подальше використання в господарській діяльності підприємства. Позивач зазначає, що доказом вказаного слугують видаткові накладні з відмітками про вхідний контроль продукції, здійснений відділом технічного контролю підприємства та відмітками про оприбуткування продукції на склади для подальшого зберігання та використання в господарській діяльності, а також внутрішнім обліком на підприємстві. ДП «Львівський бронетанковий завод» не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер. Крім того, порушення контрагентом підприємства вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між підприємством та згаданими контрагентами усі юридичні особи були зареєстровані в Єдиному державному реєстрів юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також були платниками податку на додану вартість. ТзОВ «Технотранс-СВ», ТОВ «Арма-Трейд» та ТзОВ «Трастфактор» пройшли кваліфікацію в ДК «Укроборонпром» і підтвердили свою спроможність на поставку ТМЦ для ДП «Львівський БТЗ». Відповідачем не доведено відсутності реального виконання договорів, укладених позивачем з його контрагентами.

Відповідач проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач стверджує, що фактично ДП Львівський бронетанковий завод здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з ТзОВ Технотранс-СВ, ТзОВ Арма-Трейд та ТзОВ Трастфактор і складено первинні документи (накладні, податкові накладні) всупереч норм частини першої статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та пунктів. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 за № 168/704. Відповідач вказує, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту інших підприємств. Тому господарська операція, яка фактично не відбулась, не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником податкового кредиту та витрат у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах. Відповідач зазначає, що товари, що згідно представлених документів використано в господарській діяльності позивача, на думку відповідача, не могли бути придбані у вказаних контрагентів.

Заслухавши вступні промови учасників процесу, покази свідків, додаткові пояснення, долучені письмові докази суд при прийнятті рішення виходив з наступного.

Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод» є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 38913578, перебуває на податковому обліку податкового органу з 03 квітня 1992 року, є платником податку на додану вартість з 01 липня 1997 року.

Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Львівський бронетанковий завод» () з питань проведення взаємовідносин з ТОВ «Технотранс-СВ (38913578) за період вересень 2017 лютий 2018 року, ТОВ «Арма-Трейд» (40194494) та ТОВ «Трансфактор» (39391593) за період січень 2018 року, за результатами якої складено акт від 31.07.2018 № -14/07985602.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток всього в сумі 10531229,00 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, завищено суму податкового кредиту по взаємовідносинах з ТзОВ Технотранс-СВ, ТзОВ Арма-Трейд та ТзОВ Трастфактор на загальну суму 2106246,00 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за лютий 2018 року в розмірі 2106246,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області, прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.08.2018 № , яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, встановлено порушення п.п. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, зменшено ДП «Львівський бронетанковий завод» суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 10531229 грн. та податкове повідомлення-рішення від 16.08.2018 № , яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 2106246 грн. за лютий 2018 року.

Позивач не погодився з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 4.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення, визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, що передбачено п.п.20.1.18, 20.1.19 цього ж Кодексу.

Відповідно п.135.1, ст.135 Розділу III. Податок на прибуток ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.

Згідно з п.п.134.1.1,п.134.1, ст134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Розділу V. Податок на додану вартість ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пункт 188.1 ст.188 ПК України визначає базу оподаткування податком на додану вартість, та зазначає, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів та послуг; б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ)ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.2 ст.198ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг; Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Виходячи з вимог ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою, пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ПК України).

П. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а)враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б)або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абз.11 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно матеріалів справи, ДП «Львівський бронетанковий завод» (покупець) та ТзОВ «Технотранс-СВ» (постачальник) 27.07.2017 року уклали договори поставки № 27/07-2017/1 і № 27/07-2017, відповідно до умов яких Постачальник зобов`язується поставити продукцію згідно Специфікацій, які є невід`ємною частиною вказаних Договорів, а Покупець прийняти цей товар та оплатити його загальну вартість на умовах цих Договорів.

На виконання вказаних договорів ТзОВ «Технотранс-СВ» проведено поставку продукції згідно видаткових накладних № 26 від 04.09.2017, № 27 від 04.09.2017, № 28 від 04.09.2017, № 29 від 04.09.2017, № 30 від 04.09.2017, № 31 від 04.09.2017, № 32 від 04.09.2017, № 37 від 04.09.2017, № 38 від 04.09.2017, № 39 від 04.09.2017, № 40 від 04.09.2017, № 41 від 04.09.2017, № 42 від 04.09.2017, № 83 від 18.10.2017, № 83 від 18.10.2017, № 84 від 18.10.2017, № 85 від 18.10.2017, № 86 від 18.10.2017, № 87 від 18.10.2017, № 88 від 18.10.2017, № 89 від 18.10.2017, № 90 від 18.10.2017, № 91 від 18.10.2017, № 92 від 18.10.2017, № 93 від 18.10.2017, № 94 від 18.10.2017, № 96 від 25.10.2017, № 109 від 25.10.2017, № 110 від 25.10.2017, № 111 від 25.10.2017, № 112 від 25.10.2017, № 113 від 25.10.2017, № 114 від 25.10.2017, № 115 від 27.10.2017. ТзОВ «Технотранс-СВ» згідно накладних №№ 85, 86, 88, 89, 90, 91, 92 від 18.10.2017 було поставлено ДП «ЛБТЗ» прилади ТПН 1-49-23 в кількості 15 шт. Продукція в кількості 14 шт. не пройшла вхідний контроль що зафіксовано протоколом вхідного контролю № 67 від 23.10.2017 та підтверджено службовою запискою начальника та економіста ВМТП від 25.10.2017 та протоколом вхідного контролю № 67 від 23.10.2017 повернено постачальнику відповідно до видаткових накладних (повернення) № 355 від 25.10.2017, № 356 від 25.10.2017, № 357 від 25.10.2017, № 358 від 25.10.2017, № 359 від 25.10.2017, № 360 від 25.10.2017. Також повернено постачальнику продукцію, що поставлена згідно видаткової накладної № 96 від 25.10.2017. Поставку продукції проведено також на підставі видаткових накладних № 121 від 03.11.2017, № 140 від 24.11.2017. Видатковими накладними (повернення) № 393 від 15.11.2017, № 393 від 15.11.2017 підтверджено повернення продукції постачальнику. До матеріалів справи долучено на підтвердження поставки продукції зазначеним постачальником також видаткові накладні № 162 від 04.12.2017, № 165 від 14.12.2017, № 166 від 14.12.2017, № 167 від 14.12.2017, № 171 від 14.12.2017, № 175 від 14.12.2017, № 177 від 15.12.2017, № 178 від 15.12.2017, № 200 від 26.12.2017, № 201 від 26.12.2017, № 10 від 23.01.2018, № 14 від 02.02.2018, № 15 від 02.02.2018, № 16 від 02.02.2018, № 17 від 02.02.2018, № 18 від 02.02.2018, № 21 від 14.02.2018, № 22 від 14.02.2018, № 23 від 14.02.2018. Видатковою накладною (повернення) № 83 від 27.02.2018 підтверджено повернення ТзОВ «Технотранс-СВ» зазначеної у ній продукції постачальнику.

За вказаними операціями позивачем долучено до матеріалів справи товарно-транспортні накладні, експрес-накладні ТзОВ «Нова пошта» (а.с.187-204 Т.ІІІ), докази оплати (а.с.205-219 Т.ІІІ).

До матеріалів справи долучено також засвідчені копії податкових накладних, виписаних ТзОВ «Технотранс-СВ» та копії розрахунків-коригування кількісних і вартісних показників, зокрема № 42 від 25.10.2017 до податкової накладної № 17 від 18.10.2017, № 33 від 25.10.2017 по податкової накладної № 13 від 18.10.2017, № 34 від 25.10.2017 до податкової накладної № 18 від 18.10.2017, № 44 від 25.10.2017 до податкової накладної № 18 від 18.10.2017, № 43 від 25.10.2017 до податкової накладної № 19 від 18.10.2017, № 45 від 25.10.2017 до податкової накладної № 20 від 18.10.2017.

Також на підтвердження транспортування товару позивач надав копію договору про надання послуг з організації перевезення відправлень від 13.08.2015 року № 82479, укладеного ДП «Львівський бронетанковий завод» та ТзОВ «Нова пошта», копію додаткової угоди до вказаного Договору від 23.08.2017 року № 1, копії журналів реєстрації довіреностей.

23.08.2017 ДП «Львівський бронетанковий завод» (покупець) та ТзОВ «Арма-Трейд» (постачальник) уклали договір поставки № 1-238-17, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язувався поставити частини до наземних пересувних машин, згідно Специфікацій, які є невід`ємною частиною даного Договору, а Покупець прийняти цей товар та оплатити його загальну вартість на умовах цього Договору. 23.08.2017 сторонами договору погоджено специфікацію № 1 до вказаного договору, 27.11.2017 специфікацію № 2 до договору 1-238-17 від 23.08.2017, 01.12.2017 специфікацію № 3. 29.12.2017 ДП «Львівський БТЗ» та ТзОВ «АРМА-ТРЕЙД» уклали додаткову угоду № 1 до договору поставки № 1-238-17 від 23.08.2017. До матеріалів справи долучено також копії специфікацій № 4 від 24.01.2018, № 5 від 24.01.2018, № 6 від 24.01.2018, № 7 від 29.01.2018, № 8 від 23.02.2018, засвідчені копії видаткових накладних № 10 від 27.11.2017, № 12 від 07.12.2017, № 13 від 07.12.2017, № 14 від 08.12.2017, № 1 від 26.01.2018, № 2 від 26.01.2018, № 3 від 26.01.2018, № 4 від 26.01.2018, № 5 від 02.02.2018, № 6 від 23.02.2018. До справи долучено копію картки-рахунку 631 на підтвердження оплати товару, поставленого ТОВ «АРМА-ТРЕЙД» за період з 01.09.2017-28.02.2018, товарно-транспортної накладної, податкових накладних (а.с.95-105 Т.ІV), паспортів спостереження та етикеток на підтвердження якості переданої продукції. Оригінали документів щодо взаємовідносин з контрагентом ТОВ «АРМА-ТРЕЙД» вилучені на ДП «Львівський бронетанковий завод» на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21.05.2018 у справі № 461/3617/18, провадження 1-кс/461/3632/18 відповідно до протоколу доступу до речей і документів «05-12» червня 2018 року.

09.03.2017 року ДП «Львівський бронетанковий завод» (покупець) та ТзОВ «Трастфактор» (постачальник) уклали договір поставки №09/03/17, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язувався поставити запасні частини до наземних пересувних машин, згідно Специфікацій, які є невід`ємною частиною даного Договору, а Покупець прийняти цей товар та оплатити його загальну вартість на умовах цього Договору. До зазначеного договору його сторонами укладено додаткову угоду № від 10.05.2017, специфікації, видаткові накладні № 1 від 05.01.2018, № 2 від 24.01.2018, № 3 від 24.01.2018, № 4 від 26.01.2018, № 6 від 26.01.2018, № 7 від 26.01.2018, № 8 від 26.01.2018, копії паспортів приладів спостереження, та етикеток на підтвердження відповідності продукції технічним вимогам, податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до зазначених податкових накладних (а.с.222-249 Т. ІV, а.с. 1-11 Т.V), витяг з журналу проводок за 01.09.2017-28.02.2018 ДП «Львівський БТЗ» 631,31 щодо контрагента ТзОВ «Трансфактор», експрес-накладної ТзОВ «Нова пошта». Оригінали документів щодо взаємовідносин з контрагентом ТзОВ «Трансфактор» вилучені на ДП «Львівський бронетанковий завод» на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/13993/18 1-кс/755/3639/19 від12.06.2019 згідно опису до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 12.07.2019.

Правові наслідки у вигляді наявності у позивача права на формування спірних сум податкового кредиту, сум податку на прибуток виникли за наявності сукупності таких обставин та підстав, як: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій з поставки продукції; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують такі операції; наявності у сторін договору спеціальної податкової правосуб`єктності (на момент здійснення господарських операцій, так і на момент проведення перевірки позивача всі суб`єкти є зареєстровані платниками ПДВ); наявності у позивача належним чином зареєстрованих податкових накладних; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Згідно змісту акту перевірки, податкові інспектори дійшли висновку про відсутність реального факту здійснення господарської операції між позивачем та ТзОВ Технотранс-СВ, ТзОВ Арма-Трейд та ТзОВ Трастфактор, а оформлені позивачем та його контрагентами документи не містять розумних економічних або інших причин та не підтверджують реальне відвантаження закупленої продукції - запасних частин до наземних пересувних машин.

Суд не погоджується із такими висновками відповідача, оскільки позивачем до матеріалів справи було долучено первинні документи, які підтверджують здійснення поставок за відповідними договорами, а також первинні документи, які підтверджують наступне використання придбаних запасних частин у власній господарській діяльності позивача, а саме при ремонті та відновленні танків, а відтак вказане свідчить про реальність господарських операцій, правильність відображення їх в обліку, наявність для позивача ділової мети та розумної економічної причини їх здійснення.

Згідно Статуту Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (нова редакція) (ідентифікаційний код юридичної особи 07985602), затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 11.07.2018 № 312, генеральним директором Державного концерну «Укроборонпром» Букіним П. Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром». Підприємство утворено з метою одержання прибутку шляхом виконання державного контракту і державного замовлення з виготовлення, ремонту та модернізації озброєння військової та іншої техніки.

Відповідно до затвердженого на ДП «Львівський БТЗ» стандарту підприємства СТП 65.020-18 СУЯ. Проведення вхідного контролю закупленої продукції (затв. та надано чинності наказом т.в.о. директора ДП «Львівський БТЗ» № 160 від 08.06.2018) встановлено обов`язкові для всіх підрозділів ДП основні положення з організації проведення і оформлення результатів вхідного контролю закупленої продукції. Вхідному контролю підлягає вся закуплена підприємством продукція. Відповідальний за організацію вхідного контролю закупленої продукції - начальник відділу технічного контролю (далі ВТК), за проведення вхідного контролю інженер з якості/контрольний майстер ВТК. Вхідний контроль закупленої продукції повинні проводити: представники ВТК (інженер з якості ВТК/контрольний майстер ВТК, представники хімічної лабораторії (ХЛ), лабораторії контрольно-вимірювальних приладів (ЛКВТ) (за потреби), представник Головного військового представництва (далі ГВП) за присутності представників відділу матеріально-технічного забезпечення (ВМТЗ), складу, на який поступила закуплена продукція (п.4.3). Вхідний контроль продукції, яка поступила без супроводжуючої документації, не проводять (п.4.8).

Головним бухгалтером підприємства Ямелинець Л.М. надано письмові пояснення у справі від 27.05.2019 (а.с.81 Т.ІІ), у яких зазначено, що всі документи від вищевказаних постачальників були оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На всіх прихідних документах є печатка та підпис контрольного майстра ВТК, який разом з представниками служби безпеки підприємства підтверджує фактичну наявність та якісний стан комплектуючих та запчастин. Всі запчастини, які використовуються при виконанні договорів з Міністерством оборони України перевіряються представниками 4762 Головного військового представництва Міністерства оборони України, які в подальшому підтверджують фактичне віднесення кожної запчастини згідно технічних норм на окрему машину (замовлення) та погоджують їх вартість в розрахунково-калькуляційних матеріалах (РКМ). На підставі погоджених фактичних РМК визначається вартість виконаних робіт по договору, яка перераховується МОУ підприємству. Всі запчастини від даних постачальників оплачені згідно договорів.

Аналогічну інформацію повідомили викликані свідки, які є працівниками ДП: Кіндзер Б.М. заступник начальника ВТК, ОСОБА_2 майстер контрольний ВТК, ОСОБА_3 начальник ВМТП (на час спірного періоду економіст з МТЗ І категорії), ОСОБА_4 завідувач складом № 6, Ярощук О.В. начальник цеху № 6, ОСОБА_6 начальник цеху № 1, кожний з яких надав свідчення на підтвердження отримання позивачем продукції від контрагентів ТзОВ «Технотранс-СВ», ТОВ «Арма-Трейд» та ТзОВ «Трастфактор».

Щодо покликань відповідача на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, суд зазначає наступне. Відсутність ТТН на отриманий від контрагентів товар для цілей адміністрування податку на додану вартість не є обов`язковим при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже можлива відсутність ТТН не може бути доказом безтоварності господарських операцій з контрагентами. Наявність чи відсутність ТТН у товариства є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства. Натомість факт передання товару та набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах від 24.05.2019 року по справі № 826/7423/16, від 22.11.2019 р. по справі № 804/15820/15.

Сам факт реальності доставки комплектуючих до відділення ТзОВ «Нова пошта» у м. Львові для ДП «ЛБТЗ» від конкретних постачальників з м. Києва (ТзОВ «Технотранс-СВ», ТОВ «Арма-Трейд» та ТзОВ «Трастфактор») за договорами відповідач не заперечує.

Згідно пояснень представника позивача у випадку надходження товару на відділення ТзОВ «Нова пошта» його отримання на підприємстві у спірний період і по даний час належить до повноважень водія легкового фургона «Форд-Транзит» автопарку ДП «ЛБТЗ», що закріплений за відділом матеріально-технічного постачання (ВМТП) підприємства. В 2018-2019 роках за ВМТЗ був закріплений водій ОСОБА_7 , який звільнився у 2019 році, на даний час отримання ТМЦ здійснює водій ОСОБА_8 .

При цьому ТМЦ, що надійшли в рамках виконання державного оборонного замовлення приймаються по якості в присутності окрім працівників ВТК підприємства також і представниками Головного військового представництва МОУ ГРП-4762.

Представником позивача на підтвердження здійснення контролю досліджуваних поставок Головним військовим представництвом МОУ-ГРП-4762 долучено засвідчені копії Журналу вхідного контролю на ДП «ЛБТЗ» інв. 25/63/1-2017(4762 ГВП МОУ) в одному примірнику, аркуші №№ 13, 18, 19, 21, 31, 33, 40, 54.

У акті перевірки відповідач також вказує, що згідно проведеного аналізу даних ІС «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Технотранс-СВ», ТОВ «Арма-трейд», ТзОВ «Трансфактор» придбавав ТМЦ у контрагентів-постачальників, у яких з моменту реєстрації платниками ПДВ, відсутнє придбання ТМЦ з кодами УКТЗЕД та відповідною номенклатурою, яке у подальшому було реалізовано для ДП «Львівський бронетанковий завод».

Суд зазначає, що відсутність у відповідача інформації щодо наявності у постачальників позивача необхідного обсягу трудових ресурсів та технічних засобів, жодним чином не свідчить про відсутність таких активів у контрагентів-постачальників. Суд не бере до уваги доводи відповідача з посиланням на інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах ДФС відносно контрагентів позивача, оскільки вказана інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Відсутність у підприємства-контрагента умов, необхідних для здійснення господарської операції, само по собі не свідчить про нереальність господарських операцій, адже підприємство - постачальник може здійснювати реальні господарські операції та не обов`язково має бути виробником товару (послуги, робіт) і за відсутності дослідження первинних документів підприємства-контрагента висновки про нереальність господарських операцій, обґрунтовані відсутністю трудових та матеріальних ресурсів такого підприємства є передчасними. Отже, сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагента платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами. Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року по справі № 814/1439/17.

До того ж, податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів/надання послуг постачальником або перевізником.

Варто звернути увагу на те, що як на момент здійснення господарських операцій позивача з ТзОВ «Технотранс-СВ», ТОВ «Арма-Трейд» та ТзОВ «Трастфактор», вони не визнані банкрутами, знаходились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відтак, вказані товариства не мали дефектів у своєму правовому статусі та мали право укладати правочини та вчиняти інші юридично значимі дії.

Що стосується покликання відповідача у акті перевірки (а.с. акту перевірки 22-23) на дані ІС «Податковий блок» підсистеми «Архів електронної звітності» Центру обробки електронної звітності ДФС України та встановлену розбіжність за період вересень 2017р.-лютий 2018р., а саме: податкові накладні зареєстровано на суму ПДВ 1853693 грн., а відповідно до видаткових накладних отримано ТМЦ на суму ПДВ 2148251 грн., то як встановлено на підставі пояснень позивача, матеріалів справи та не спростовано відповідачем, суми ПДВ, що зазначені у податковій накладній № 29 від 15.12.2017 сума ПДВ 13464 грн. та у податковій накладній № 30 від 15.12.2017 сума ПДВ 12177 грн. не включались ДП до складу податкового кредиту. Факт не включення ДП «Львівський бронетанковий завод» до складу податкового кредиту суми ПДВ на 20 форсунок від постачальника ТОВ «Технотранс-СВ» у зв`язку з відсутністю факту їх поставки, і відсутністю видаткових накладних на вказані 20 форсунок підтверджується роздруківками рахунку 644 програмного продукту підприємства «ІС Бухгалтерія» за періоди: грудень 2017, за 2018 та за 2019 роки.

Що стосується покликання відповідача на кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань - № 0000022 від 04.04.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та № 0000044 від 04.06.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,3 ст.212 КК України, то суд зазначає, що наявність кримінального провадження не свідчать про відсутність реальності здійснення господарських операцій, адже причетність позивача чи контрагентів позивача до кримінальних правопорушень не встановлена та не доведена.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом. Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі №822/551/18, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні правової норми.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання доходу, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту.

Окрім того, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників (виконавців) при здійсненні господарської діяльності зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту та донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит.

Відповідачем не надано судового рішення, яке б набрало законної сили, щодо встановлення факту відсутності у ДП «Львівський бронетанковий завод» мети на здійснення господарської діяльності та відсутності її реального здійснення. Також не наданого судового рішення в порядку ст.234 Цивільного кодексу України щодо фіктивності правочинів між позивачем та його контрагентом. При цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено право податкового органу самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Факт отримання позивачем товару, оплати його вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ «Технотранс-СВ», ТОВ «Арма-Трейд» та ТОВ «Трастфактор» належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Щодо посилань контролюючого органу на аналіз інформаційних баз даних ДФС України, суд зазначає наступне. Процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України/ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку

Щодо посилань податкового органу на не підтвердження відповідними первинними документами та не відповідність задекларованим даним в ході господарської операції між позивачем та його контрагентами з підстав розриву ланцюга постачання товару, суд вважає спростованими у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд зазначає, що платник податків, який правильно застосовує норми податкового права, не повинен залежати у своїх правовідносинах з державою від іншого платника податків, який ці норми порушує.

Дефектність та наявність ознак фіктивності контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні реальності або нереальності господарської операції, наявності або відсутності в ній ділової мети, яка за змістом пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.

Недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни може мати правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Будь-яка неправомірна діяльність контрагента (наприклад, відсутність основних засобів, не подання звітності до контролюючого органу, продаж товарів відмінних від придбаних) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податків, який у повному обсязі виконав передбачені податковим законодавством зобов`язання, які підтверджено документально. Окрім того, слід зазначити, що в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність у постачальника товарів та послуг виробничих потужностей, приміщень, транспортних засобів. Суд не погоджується з висновками відповідача про те, що позивачем здійснювались нереальні операції, оскільки оцінка відповідачем виконання умов господарських відносин та фактичне заперечення його виконання сторонами правочину не може бути засновано на такому поверховому аналізі відомостей з інформаційних систем по контрагентам, без дослідження фактичного руху активів.

Також, суд зазначає, що рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" та від 22.01.2009 "Булвес" АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Таким чином, висновки контролюючого органу про те, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій контрагентами за спірний період є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами, встановленими статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу ч. 2 ст. 77 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про порушення платником податків вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, тому податкове повідомлення-рішення від 16.08.2018 № , яким зменшено ДП «Львівський бронетанковий завод» суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 10531229 грн. та податкове повідомлення-рішення від 16.08.2018 № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 2106246 грн. за лютий 2018 року слід визнати протиправними та скасувати.

З огляду на наведені доводи та обґрунтування, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати здійснені позивачем у даній справі у передбаченому Законом України «Про судовий збір» розмірі належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 16.08.2018 № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 16.08.2018 № .

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ДП «Львівський бронетанковий завод» 19210 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.03.2021.

Суддя Крутько О.В.