Справа № 420/13624/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни індексний номер 53978317 від 09.09.2020 року про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будівлі столової, загальною площею 1 466,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона являється власницею нерухомої будівлі столової, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас згідно інформаційної довідки №231513325 від 06 листопада 2020 року, державним реєстратором приватним нотаріусом Іллічовою Наталією Артемівною 09.09.2020 року було проведено державну реєстрацію права власності на зазначену нерухомість за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва, серія та номер №763, виданого 22.02.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Водночас, як стверджує позивач, на момент реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно за ОСОБА_2 , на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2018 року, державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко О.В. 01 серпня 2018 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 52936228 від 02.07 2020 року) на спірне нерухоме майно було накладено арешт.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність обтяжень прав на нерухоме майно. Наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Таким чином, як стверджує позивач, державний реєстратор приватний нотаріус Іллічова Наталія Артемівна повинна була прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав на будівлі столової, загальною площею 1 466,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 за ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 26.01.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

01.03.2021 року від приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 86-87), в якому відповідач зазначила, що позивач ОСОБА_1 не є власником нерухомого майна, зазначеного нею у позові. Право власності ОСОБА_1 було скасоване постановою Одеського апеляційного суду від 05.08.2020 року по справі №523/5169/18. Дане судове рішення набуло чинності та було виконано шляхом внесення відповідного запису в Реєстр речових прав на нерухоме майно ще до здійснення відповідачем оскаржуваних в адміністративній справі №420/13624/21 реєстраційних дій.

По-друге, відповідач зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Так 17.01.2018 року Державним підприємством «Сетам» при примусовому виконанні виконавчого листа №2а/1570/8954/2011, виданого Одеським окружним адміністративним судом 26.04.2012 року, було проведено торги з продажу 86/100 часток будівлі столової, в цілому загальною площею 1466,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За результатом вказаних торгів переможцем торгів було визнано ОСОБА_2 .

Після оплати ОСОБА_2 повної вартості придбаного майна, державним виконавцем 05.02.2018 року було видано акт про проведення електронних торгів. На підставі акту державного виконавця про проведені електронні торги, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шапошник В.В. від 05.02.2018 року ВП №45031022 (реєстраційний номер виконавчого провадження:45540739), та всіх необхідних документів, як то було передбачено законодавством України, яке діяло на той час, відповідачем 22.02.2018 року було видано свідоцтво (про придбання майна з прилюдних торгів) на ім`я ОСОБА_2 , яке було зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №763.

Водночас відповідач тривалий час була позбавлена можливості провести державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 86/100 часток будівлі столової, в цілому загальною площею 1466,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянином ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 протягом декількох років кожні 10 робочих днів подавала заяви про заборону вчинення реєстраційних дій.

09.09.2020 року, у зв`язку з відсутністю будь-яких заяв та ухвал/рішень суду щодо заборон здійснення реєстраційних дій, державний реєстратор - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №53978317, на підставі якого зареєструвала право спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме: 86/100 часток будівлі столової, в цілому загальною площею 1466,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянином ОСОБА_2 .

Як стверджує відповідач, обтяження №37141380, яке діяло станом 09.09.2020 року не забороняло вчиняти їй реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а лише було підставою накладання арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на підставі зазначеного вище, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А. вважає заявлений позов ОСОБА_1 по справі №420/13624/20 безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Також відповідач зазначила, що вказаний спір не належить до юрисдикції адміністративного суду, так як фактично це є приватно-правовий спір між новим власником ОСОБА_2 та позивачем, а тому, виходячи з практики Верховного Суду, неодноразово висловленої по аналогічним спорам, дана справа, за твердженням відповідача, підлягає закриттю.

10.02.2021 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 надав до суду пояснення по суті спірних правовідносин, які містять обґрунтування, аналогічні викладеним відповідачем у відзиві на адміністративний позов (а.с. 56-57).

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження судом було встановлено наступне.

17.01.2018 року Державним підприємством «Сетам» було проведено торги з продажу 86/100 частини будівлі столової, загальною площею 1466,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . За результатом вказаних торгів переможцем торгів було визнано ОСОБА_2 .

Після оплати повної вартості придбаного майна, ОСОБА_2 отримав акт державного виконавця про проведені електронні торги від 05.02.2018 року.

22.02.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на майно, що складається з 86/100 (вісімдесят шість сотих) часток будівлі столової, в цілому загальною площею 1466,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас 25.06.2018 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Піщевською Н.В. було прийнято рішення від 25.06.2018 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, постановою Одеського апеляційного суду від 05.08.2020 року (а.с. 93-100) по справі №523/5169/18 було задоволено позов ОСОБА_2 до державного реєстратора Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Бурана Андрія Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Александрія Нова, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколи Володимировича, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Головне управління ДФС в Одеської області. Зазначеною постановою, серед іншого, скасовано державну реєстрацію прав власності, номер запису про право власності 26795826, ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна загальною площею 2527,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Зобов`язано усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) права власності на об`єкт нерухомого майна - 86/100 частини будівлі столової, загальною площею 1466,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Александрія Нова» (), ОСОБА_4 реєстраційний (номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) із об`єкта нерухомого майна - 86/100 частини будівлі столової, загальною площею 1466,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

09.09.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №53978317, на підставі якого за ОСОБА_2 було зареєстровано право спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме: 86/100 часток будівлі столової, в цілому загальною площею 1466,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас позивач не погоджується із зазначеним рішенням відповідача та вважає його протиправним та таким що підлягає скасуванню, оскільки на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2018 року, державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко О.В. 01 серпня 2018 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 52936228 від 02.07 2020 року) на спірне нерухоме майно було накладено арешт.

Розглянувши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, суд встановив наявність підстав для закриття провадження в даній адміністративній справі, з огляду на наступне.

Так, згідно із положеннями ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому суд зазначає, що правова позиція щодо застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, в яких стороною є суб`єкт владних повноважень є помилковою, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних (або господарських) справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Разом із тим, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі №815/2955/17.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17 було зроблено висновок, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора - приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни про визнання протиправним та скасування рішення є вимогами, підґрунтям яких є оскарження права власності третьої особи - ОСОБА_2 на нерухоме майно. Тому, на думку суду, даний спір не є публічно-правовим, оскільки не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

При цьому за суб`єктним складом сторін цей спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що правовідносини, які виникли між сторонами є не публічно-правовими, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності з ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується копією квитанції від 02.12.2020 року (а.с. 6).

Враховуючи висновок суду щодо необхідності закриття провадження в адміністративній справі, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання адміністративного позову до суду.

Керуючись ст.ст. 2-11, 19, 132, 139, 238, 241, 243, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 420/13624/18 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір за подання адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції від 02.12.2020 року.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені ст. ст. 293-295 КАС України, з урахуванням положень пп. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Головуючий суддя Білостоцький О.В.

.