Справа № 520/13570/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 р. Справа № 520/13570/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/13570/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області

про визнання протиправними і скасування актів та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі відповідач, ГУ МВС), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- скасувати і визнати протиправним акт розслідування нещасного випадку, що стався 23.04.1995 форма Н-5 від 30.07.2020;

- зобов`язати ГУ МВС України в Харківській обл. скласти новий акт розслідування нещасного випадку, що стався 23 квітня 1995 року, яким визнати нещасний випадок, що стався 23.04.1995 зі старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 , слідчим відділу по розслідуванню злочинів по лінії карного розшуку СУ УМВС України в Харківській області 23.04.1995 трапився в період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків;

- скасувати та визнати протиправним акт № 4/20 про нещасний випадок невиробничого характеру від 30.07.2020;

- зобов`язати ГУ МВС України в Харківській обл. скласти новий акт про нещасний випадок виробничого характеру, яким визнати нещасний випадок, що стався 23.04.1995 зі старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 , слідчим відділу по розслідуванню злочинів по лінії карного розшуку СУ УМВС України в Харківській області 23.04.1995 трапився в період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано акт розслідування нещасного випадку, що стався 2.04.1995 форма Н-5* від 30.07.2020.

Зобов`язано ГУ МВС України в Харківській області скласти новий акт розслідування нещасного випадку, що стався 23.04.1995, яким визнати нещасний випадок, що стався 23.04.1995 зі старшим лейтенантом міліції Салмановим В.Р., слідчим відділу по розслідуванню злочинів по лінії карного розшуку СУ УМВС України в Харківській області таким, що трапився в період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Визнано протиправним та скасовано акт № 4/20 про нещасний випадок невиробничого характеру від 30.07.2020 форми НТ*.

Зобов`язано ГУ МВС України в Харківській скласти новий акт про нещасний випадок виробничого характеру, яким визнати нещасний випадок, що стався 23.04.1995 зі старшим лейтенантом міліції Салмановим В.Р., слідчим відділу по розслідуванню злочинів по лінії карного розшуку СУ УМВС України в Харківській області таким, що трапився в період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 22.08.2017 до ГУНП в Харківській області від начальника відділу УКР ГУНП в Харківській області полковника поліції Салманова В.Р. надійшов рапорт про те, що у квітні 1995 року під час проходження ним служби на посаді слідчого СУ УМВС України в Харківській області невідомі особи спричинили йому тілесні ушкодження та він більше 20 днів знаходився на стаціонарному лікуванні в медичному закладі м. Харкова. За даним фактом працівниками Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області була порушена кримінальна справа.

З пояснень від 27.07.2020 встановлено, що 10.10.2017 опитаний ОСОБА_1 пояснив, що у грудні 1994 року він був відряджений із СУ УМВС України в Харківській області до слідчої групи МВС України для розслідування кримінальної справи за резонансними злочинами за фактами розкрадань державних коштів з банків України за допомогою фіктивних документів (авізо). Постійне місце дислокації даної групи було в адмінбудівлі УМВСУ в Харківській області, розташованій за адресою: вул. Раднаркомівська, 5 (Жон Мироносиць, 5) м. Харків. До складу вказаної групи, окрім нього, входили: по два працівники з УКР, УБОЗ та СБУ. З січня 1995 року група почала активно працювати за вказаною кримінальною справою, та встановлювати осіб, причетних до вказаного злочину. Деякі особи затримувалися та утримувалися в умовах ІТТ. Зі слів ОСОБА_1 , приблизно у березні 1995 року на його адресу від осіб, які входили до складу злочинної групи, стали надходити погрози життю та його здоров`ю. Про даний факт він доповідав керівництву, яке на це не звернуло належну увагу та не вжило відповідних заходів. У середині квітня 1995 року він виїхав до м. Києва, де звітував перед старшим СОГ про хід розслідування кримінальної справи та отримав відповідні вказівки щодо подальшого розслідування. У 20-х числах квітня 1995 року він повернувся у м. Харків. На той час за вказаною кримінальною справою налічувалось 67 томів. 23.04.1995 ОСОБА_1 прибув до СУ УМВС України в Харківській області, де працював з документами за вказаною справою до пізнього вечора. Він виписав повістки свідкам та по дорозі додому планував . вручити їх громадянам. Під час слідування додому ОСОБА_1 роздав вказані повістки, після чого йшов додому через Олексіївський житловий масив м. Харків. 23.04.1995 приблизно о 20 год 00 хв ОСОБА_1 , проходячи біля дитячого садочку, розташованого неподалік Олексіївського ринку м. Харків, побачив двох невідомих підозрілих осіб, які зрівнялись з ним. ОСОБА_1 відразу відчув сильний удар твердим предметом по голові, від якого він впав обличчям вперед на землю та знепритомнів. Однак, ОСОБА_1 побачив, як втікали вказані особи з місця скоєння злочину. Від отриманого удару ОСОБА_1 довгий час не міг стати на ноги та йти додому. В цей час на вулиці нікого з громадян не було. Без будь-чиєї допомоги в тяжкому стані він намагався йти додому, але декілька разів знепритомнював. Яким чином він опинився у кімнаті гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1 , де мешкав на той час, ОСОБА_1 не пам`ятає. Прийшов до тями наступного дня, 24.04.1995, об 11 год 00 хв у своїй кімнаті гуртожитку, до якої увійшов сусід на прізвище ОСОБА_2 (інших анкетних даних не пам`ятає), та з урахуванням його тяжкого стану здоров`я викликав ОСОБА_1 карету швидкої медичної допомоги. Старший лейтенант міліції ОСОБА_1 був доставлений до ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова, де був госпіталізований та прооперований. Знаходився на стаціонарному лікуванні у 1 нейрохірургічному відділенні вказаної лікарні з 24.04.1995 по 15.05.1995. Після виписки з лікарні ОСОБА_1 був допитаний в якості потерпілого за кримінальною справою, яку порушили працівники СВ Дзержинського РВ ХМУ за даним фактом,- йому була призначена судово-медична експертиза. Також з цього приводу ОСОБА_1 викликали до УВБ в Харківській області та інспекції з особового складу УМВСУ в Харківській області, де писав пояснення за фактом отримання тілесних ушкоджень. Однак, з висновками службових розслідувань за фактом отримання ним тілесних ушкоджень ОСОБА_1 ніхто не ознайомлював та до теперішнього часу йому не відомо, чи складався зазначеними підрозділами висновок за даним фактом. Факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 категорично заперечив.

Відповідно до постанови першого заступника начальника ГСУ МВС України генерал-майора міліції Криворучки М.В. від 09.01.1995 про зміну складу слідчо-оперативної групи за кримінальною справою № 20-1007, до якої був включений слідчий СУ УМВСУ в Харківській області старший лейтенант міліції ОСОБА_1 , на час проведення досудового розслідування за кримінальною справою № 20-1007 старший лейтенант міліції ОСОБА_1 був відсторонений від залучення до несення служби у будь-яких нарядах та розслідування інших кримінальних справ.

За обліками УОАЗОР ГУНП в Харківській області встановлено, що 24.04.1995 до Дзержинського РВ (на даний час Шевченківський ВП) ХМУ УМВСУ в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 23.04.1995 о 22 год 00 хв на території Олексіївського ринку, розташованого по вул. Л.Свободи, м. Харків, невстановлена особа позаду нанесла невідомими предметом удар по голові слідчому слідчо-оперативної групи ГСУ МВС України старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 , 1967 р.н., внаслідок чого останній втратив свідомість. 24.04.1995 о 03 год 00 хв ОСОБА_1 прийшов до тями та направився до дому, проживав за адресою: АДРЕСА_2 , де втратив свідомість та сусід викликав йому карету швидкої медичної допомоги. ОСОБА_1 був доставлений до ХМКЛШНМД ім. проф. Мещанінова, де йому встановлений діагноз: струс головного мозку, тріщина черепа, стан тяжкий.

Дане повідомлення було зареєстровано до КОЗП Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 24.04.1995 за № 3851.

За даними обліків УІАП ГУНП в Харківській області 23.04.1995 працівниками СВ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області була порушена кримінальна справа № 6095996 за фактом умисного заподіяння невідомими особами тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 206 КК України (1960 року редакції). У даній справі ОСОБА_1 було визнано потерпілим. 25.07.2002 досудове слідство за вказаною кримінальною справою на підставі вимог ст. 11-1 КПК України (1960 року редакції) закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Також у ході розгляду даного рапорту ОСОБА_1 встановлено, що згідно витягу з історії хвороби № 6738 слідчий СУ УМВС України в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у 1 нейрохірургічному відділенні Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова з 24.04.1995 по 15.05.1995. 25.04.1995 ОСОБА_1 була зроблена операція - трепанація черепа справа, у ході якої видалено епідуральну гематому. ОСОБА_1 встановлено діагноз: закрита черепно- мозкова травма. Забиття головного мозку тяжкого ступеня з контузією базальних відділів лобної долі зліва. Епідуральна гематома потиличної області. Перелом потиличної кістки справа. Забиття м`яких тканин потиличної області. Правобічний кохлеарний неврит.

Таким чином, у ході проведення перевірки встановлено, що 23.04.1995 старший лейтенант міліції ОСОБА_1 знаходився поза службою, у цивільному одязі без табельної вогнепальної зброї, повертаючись зі служби, під час слідування до місця проживання отримав тілесні ушкодження внаслідок протиправних дій невстановлених осіб у період проходження ним служби в ОВС України. Підтвердити факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 як працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків встановити не надалось можливим.

30.07.2020 комісією зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23.04.1995, складено акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* з висновком, що нещасний випадок з ОСОБА_1 трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

До такого рішення комісія прийшла в зв`язку з тим, що не можливо достовірно підтвердити або спростувати факт отримання тілесних ушкоджень старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 саме внаслідок побиття невстановленою особою 23.04.1995 при виконанні службових обов`язків.

Головою ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області 31.07.2020 затверджений акт № 4/20 про нещасний випадок невиробничого характеру від 30.07.2020 р. форми НТ*, згідно висновку якого: враховуючи зібрані матеріали комісією прийнято рішення. що нещасний випадок зі старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 , слідчим відділу по розслідуванню злочинів по лінії карного розшуку СУ УМВС України в Харківській області 23.04.1995 трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Позивача вважаючи вказаний акт відповідача протиправним звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні врегульовані Законом України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-ХІІ (надалі - Закон № 2694).

Статтею 1 Закону № 2694 визначено поняття охорони праці - як системи правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до статті 14 вказаного Закону працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно із статтею 22 Закону №2694, роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

Підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України - є Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України", затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404 (надалі - Порядок №1346), який розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

За змістом пункту 2.1 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Відповідно до пункту 2.2. Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Згідно із пунктом 2.4. Порядку № 1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

У відповідності із пунктом 4.6. Порядку № 1346 за результатами розслідування складається акт спеціального розслідування за формою Н-5* (додаток 4), а також оформляються інші матеріали, передбачені пунктом 4.13 цього Порядку, у тому числі карта обліку професійного захворювання (отруєння) на кожного потерпілого, якщо нещасний випадок пов`язаний з гострим професійним захворюванням (отруєнням).

Відповідно до пункту 3.9 Порядку №1346, комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: - припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; - вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; - охорони і забезпечення громадського порядку; - несення постової чи патрульної служби; - виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; - забезпечення безпеки дорожнього руху; - участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; - виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; - перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; - підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; - проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; - проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; - використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; - провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; - прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; - прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Пунктом 3.10. Порядку передбачено, що комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок:

- безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо);

- спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків;

- травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого);

- раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування;

- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 3.11 Порядку № 1346 передбачено, вичерпний перелік обставин за яких комісія визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, і не пов`язані з виконанням службових обов`язків; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Дослідивши обставини справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про хибність та безпідставність тверджень відповідача, відображених у документах, оформлених за результатами проведеного службового розслідування, зважаючи на наступне.

В ході апеляційного розгляду та наданих пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено наступне.

ОСОБА_3 пояснив, що оскільки позивач працював на той час у групі ДСУ МВС основною версією у розкритті злочину проти ОСОБА_1 була пов`язана з його професійною діяльністю на той період часу По обліках кримінального розшуку була заведена оперативно розшукова справа (злочин, на нерозкритий тяжкий злочин).

ОСОБА_4 , зокрема, пояснила, що в її провадженні перебувала кримінальна справа про злочин відносно потерпілого ОСОБА_1 у зв`язку з чим була створена оперативно-слідча група, до якої увійшли, в тому числі й співробітники внутрішньої безпеки, оскільки злочин вчинений у відношенні до ОСОБА_1 напряму пов`язували з його службовою діяльністю. До складу цієї групи входив також ОСОБА_3 .

З матеріалів справи встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_1 трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків комісія прийшла в зв`язку з тим, що не можливо достовірно підтвердити або спростувати факт отримання тілесних ушкоджень старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 саме внаслідок побиття невстановленою особою 23.04.1995 при виконанні службових обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що вказана відповідачем у висновках комісії з розслідування нещасного випадку та складеними за його наслідками актами за формою Н-5* та НТ* підстава не міститься у приписах пункту 3.11 Порядку № 1346, як підстава для визнання що нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Навпаки з матеріалів справи вбачається, що встановлені обставин свідчать, зокрема, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків, оскільки він трапився з позивачем в період проходження служби під час слідування додому після вручення дорогою повісток особам по кримінальній справі, тобто після виклику осіб, які можливо були причетні або могли знати про причетність інших осіб до злочинів, що розслідувались позивачем, а отже - під час провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий, що передбачено п. 3.9 Порядку.

Враховуючи статус позивача (включення до оперативно-слідчої групи) на той час, колегія суддів зазначає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків оскільки, як вбачається з матеріалів справи, він стався в період проходження служби внаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо) (п. 3.10. Порядку).

Твердження відповідача про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, з урахуванням того, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено помилковість висновків про настання нещасного випадку з ОСОБА_1 в період проходження служби, який не пов`язаний з виконанням службових обов`язків; доведено протиправність оскаржуваних актів НТ* та Н-5*. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 229, 238, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 по справі № 520/13570/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Я.В. П`янова