Справа № 160/9531/19
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2021 року м. Дніпросправа № 160/9531/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Рубана А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства обмеженою відповідальністю " АМТ ТРЕЙД" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі №160/9531/19 за позовом Товаристваз обмеженою відповідальністю " АМТ ТРЕЙД" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АМТ ТРЕЙД звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 22.07.2019 № UA110000/2019/800178/2.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 за вищезазначеною позовною заявою відкрито провадження в адміністративній справі № 160/9531/19 та справа призначена до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на протиправність спірного рішення митного органу, оскільки останнє ухвалено без врахування документів, наданих позивачем під час здійснення митного оформлення, а також документів, наданих на вимогу митного органу під час здійснення процедури консультацій. Вимогу щодо надання додаткових документів митницею висунуто безпідставно, оскільки надані документи не містили в собі розбіжностей та не мали наявних ознак підробки, містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягала сплаті за ці товари. У зв`язку із відмовою митного органу у здійсненні митного оформлення позивач вимушений був здійснити митне оформлення товару за ціною скоригованою митним органом із застосуванням гарантійних зобов`язань відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції у даній справі подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи не було з`ясовано усі обставини, які мають значення для вирішення справи та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення судового рішення з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції від 11.12.2019 та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норму, викладену у ч.2 ст. 53 МКУ щодо необхідності надання банківських платіжних документів на підтвердження фактурної вартості товару, оскільки відлік строку оплати починається з дня фактичного отримання товару позивачем за його юридичною адресою, а транспортні витрати не підлягають додатковому підтвердженню, виходячи зі змісту вибраних сторонами умов поставки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що на момент здійснення митного оформлення товару, позивач на виконання вимог ч.2 ст. 53 МКУ повинен був надати до митного контролю банківські платіжні документи, оскільки днем фактичного отримання товару позивачем є дата його розміщення в режим митного складу. Понесені транспортні витрати підлягають підтвердженню, оскільки вибрані сторонами умови поставки не узгоджуються із умовами зовнішньоекономічного контракту.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув. що відповідно до приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Зазначеним вимогам рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 відповідає, а вимоги апеляційної скарги не є обґрунтованими з огляду на наступне.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2019 № QYN-1-2019, сторонами якого є компанія „Taizhou Luqiao Qiyong Agriculture Machinery Co.,Ltd (Китай) та ТОВ „АМТ Трейд (Україна) позивачем отримано наступний товар „механічні пристрої (з ручним керуванням або без нього) для розбризкування або розпилення рідких чи порошкоподібних речовин, переносні пристосування: оприскувач акумуляторний ZIRKA ОА-516- 4984 шт; оприскувач ZIRKA ОП -202 3100 шт. Виробник: TAIZHOU LUQIAO LAMSIN IMPORT & EXPORT CO., LTD. Торговельна марка ZIRKA. Країна виробництва: CN (Китай). Зазначений товар заявлено до митного оформлення за ціною контракту, тобто за першим методом визначення митної вартості. Поставку товару здійснено на умовах CFR UA Одеса, згідно з правилами Інкотермс-2010, умовами оплати сторони визначили 90 днів від дати отримання товару покупцем. Митне оформлення вказаного товару здійснювалось на підставі поданої позивачем до Дніпровської митниці Держмитслужби митної декларації від 17.07.2019 № UA110030/2019/008571.

Згідно відомостей графи 40 ЕМД від 17.07.2019 № UA110030/2019/008571 (ІМ 40) оцінювана партія товару попередньо розміщена у режим митного складу за ЕМД від 19.12.2018 № UA110150/2018/236628 (ІМ 74). Матеріали митного оформлення зазначеної митної декларації містять відомості про ввезення товару у контейнерах BSIU9600847, FSCU8580516, TCNU3806150 за коносаментом від 03.11.2018 № MRFB18101824 на підставі інвойсу від 17.10.2018 № QYD20180831A.

Після отримання товару у порту Одеса позивачем укладено договір від 26.11.2018 № 425 МС зберігання вантажу на митному складі із ТОВ «Агро-Союз-Термінал» та розміщено товар на митному ліцензійному складі за ЕМД від 19.12.2018 № UA110150/2018/236628 (ІМ 74).

Для митного оформлення товару в режимі імпорту декларантом 17.07.2019 подано до митниці ЕМД № UA110030/2019/008571.

Під час здійснення перевірки заявленої митної вартості товару посадовою особою митного органу відповідно до ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості.

В результаті такого контролю митним органом встановлено, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, необхідних для здійснення обчислення заявленої митної вартості товару.

У зв`язку із виявленими розбіжностями відповідач витребував у позивача додаткові документи.

Позивач листом від 22.07.2019 № 331 додатково надав коносамент від 13.11.2018 № MRFB18101824, переклади листів від 16.04.2019 № QIY-805-19, від 15.04.2019 № LMSN- та зазначив, що будь-які інші документи за даним митним оформленням надаватись не будуть.

Згідно відомостей додатково наданого коносаменту від 03.11.2018 № MRFB18101824 у графі «consignee» - «вантажоотримувач» зазначено ТОВ «АМТ Трейд», у графі «notify party» - «повідомити сторону» також зазначено ТОВ «АМТ Трейд».

У зв`язку з тим, що первинно надані документи та додатково надані документи не містили всіх необхідних відомостей для здійснення обчислення митної вартості, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 22.07.2019 № UA110000/2019/800178/2 та видано Картку відмови в прийнятті митної декларації від 22.07.2019 № UA110030/2019/00204.

Митне оформлення здійснено за ЕМД від 23.07.2019 № UA110030/2019/008764, товар випущено у вільний обіг із наданням гарантій, передбачених ст. 55 МКУ.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України (в редакції від 13.03.2012).

Митним кодексом України встановлено, що митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України передбачено Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі, Митним кодексом України та іншими актами законодавства, прийнятими у відповідності до вимог цього Кодексу.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, згідно з приписами пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною четвертою статті 52 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 57 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої - шостої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (частина п`ята статті 57 Митного кодексу України).

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Запропонувавши позивачу надати додаткові документи, митниця сприяла обґрунтувати митну вартість та визначитися щодо застосування методів визначення такої вартості.

В свою чергу, при здійсненні контролю митної вартості, посадова особа митниці ознайомлює декларанта з наявною у неї інформацією щодо рівня цін на аналогічний товар.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Матеріали справи свідчать, що при перевірці митної вартості імпортованих товарів митним органом виявлені розбіжності та неповнота відомостей, що унеможливило проведення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості за ціною договору, в тому числі декларантом не підтверджено фактурну вартість товару шляхом надання банківських платіжних документів та транспортні витрати.

За умовами поставки CFR (Правила А.4), термін "поставка" використовується в контексті обов`язку покупця одержати чи прийняти поставку товару. У цьому розумінні слово "поставка" означає, по-перше, що покупець "приймає" саму природу "C"-термінів, як-от, що продавець виконав свої обов`язки щодо відправки товарів, і, по-друге, що покупець зобов`язаний отримати товар. Цей останній обов`язок важливий для уникнення непотрібних платежів за зберігання товару до того моменту, як покупець забере товар. Таким чином, наприклад, за контрактами на умовах CFR і CIF покупець зобов`язаний прийняти поставку товарів і отримати їх від перевізника. Якщо покупець не виконає цього, він може стати зобов`язаним відшкодувати збитки продавцю, що уклав договір перевезення з перевізником, або ж покупець повинен буде сплатити перевізнику збори за простій для того, щоб той видав йому товар.

Колегія суддів погоджується з доводами митниці про те, що датою фактичного отримання товару є дата його розміщення у режим митного складу за ЕМД від 19.12.2018 № UA110150/2018/236628 (ІМ 74), враховуючи те, що саме позивачем було укладено договір від 26.11.2018 № 425 МС зберігання вантажу на митному ліцензійному складі, а відповідно, позивачем товар був отриманий та саме з вказаної дати- 26.11.2018 почав відліковуватись строк для оплати товару. З урахуванням зазначеного на момент заявлення товару у режим ІМ 40 за ЕМД від 17.07.2019 № UA110030/2019/008571 строк оплати настав і позивач повинен був надати до митного органу банківські платіжні документи, як того вимагає п. 4 ч.2 ст.53 МКУ.

Колегія суддів також погоджується з доводами митниці про те, що Позивача під час здійснення митного оформлення товару не підтверджено транспортні витрати за товар.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п.4.3 контракту від 21.03.2019 № QYN-1-2019 «у ціну Товару включено вартість упаковки і маркування». Включення витрат з транспортування до ціни товару контрактом не передбачено. Надані до митного оформлення комерційні документи (специфікація, інвойс) також не містять інформації стосовно вартості послуг транспортування товару чи включення вказаних витрат до ціни товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до Коментарю до Міжнародних правил Інкотермс 2010, Правила носять інформативний характер. Якщо в контракті наявне посилання на Інкотермс, але інші пункти контракту суперечать умовам поставки згідно Інкотермс, що використовуються, то повинні застосовуватися відповідні норми контракту: вважається, що сторони встановили деякі виключення з Інкотермс в тлумаченні окремих базисів поставки. Враховуючи вищезазначені положення Інкотермс, положення зовнішньоекономічного контракту від 21.03.2019 № QYN-1-2019 щодо включення до вартості товару виключно пакування та маркування (п.4.2), відсутнє документальне підтвердження включення до заявленого рівня митної вартості таких робіт, як навантаження на борт судна.

З урахуванням зазначеного безпідставним є посилання позивача на те, що витрати на завантаження та фрахт включені у ціну товару і не потребують підтвердження.

За викладених обставин, з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що контрактом чітко передбачено, що саме включено у ціну товару, а вимоги митниці про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є правомірними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції у дані справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства обмеженою відповідальністю " АМТ ТРЕЙД"- залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі №160/9531/19 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко