Справа № 640/15423/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Київ № 640/15423/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом доОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДР: 42098368), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення від 07.06.2019 № 20 комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, про результати розгляду заяви при ГУ ПФУ в м. Києві;

2) зобов`язати відповідача повторно розглянути документи і заяву, що були подані позивачем і за результатами розгляду яких було прийнято рішення від 07.06.2019 № 20 комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, про результати розгляду заяви при ГУ ПФУ в м. Києві, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою, яка набула права на призначення і отримання пенсії на пільгових умовах у зв`язку з роботою шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

За твердженням позивача, зазначене підтверджується наступними обставинами. 16.12.1987 його прийнято на посаду різноробом Будівельного управління № 23 тресту «Київміськбуд-5».

Пояснює, що 14.06.1988 його переведено на посаду електрозварник 3 розряду.

01.06.1989 йому присвоєно 4 розряд електрозварника.

02.07.1992 Трест «Київміськбуд-5» реорганізовано і створено Фірму «Дарниця».

01.11.1994 йому присвоєно 5 розряд електрозварник.

24.01.1996 Будівельне управління Фірми «Дарниця» перейменовано в ДБП - 23 ВАТ «Дарниця».

12.09.1996 його звільнено по переводу в ДБП - 21 ВАТ «Дарниця».

13.09.1996 його прийнято на посаду електрозварник ручної дугової зварки 5 розряду Дочірнього будівельного підприємства № 21 ВАТ «Дарниця».

21.10.1996 його звільнено по переводу в ДБП № 56 ВАТ «Дарниця».

21.10.1996 його прийнято на посаду електрозварник 5 розряду Дочірнього будівельного підприємства № 56 ВАТ «Дарниця».

02.08.1999 ДБП - 56 ВАТ «Дарниця» перейменовано в БУ - 56 ВАТ «Дарниця».

02.04.2001 БУ - 56 ВАТ «Дарниця» перейменоване на ВАТ «Дарниця».

14.08.2001 позивача звільнено з ВАТ «Дарниця».

Як зазначає позивач, зазначений період трудової діяльності є роботою з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Пояснює, що наразі працює на посаді слюсаря-сантехніка 5 розряду господарського відділу Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини».

За словами позивача, наразі йому 55 років, а його трудовий стаж на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії значно перевищує показник визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який становить 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Додає, що з метою підтвердження трудового стажу, стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах у період роботи з 1987 по 2001 рік (ВАТ «Дарниця») і подальшим призначенням пенсії, позивач у лютому 2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з відповідним пакетом документів, що необхідний для підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, в тому числі отримані від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у зв`язку з припиненням ВАТ «Дарниця» і передачею відповідних справ до архіву.

Однак, як зазначає позивач, листом від 11.06.2019 № 126461/03 відповідач повідомив йому, що рішенням № 20 від 07.06.2019 Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, про результати розгляду заяви при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві йому відмовлено в підтвердженні зарахування вказаних періодів роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Також позивач зазначає, що отримав рішення № 20 від 07.06.2019 про відмову у призначені пенсії, з якого вбачається, що період роботи з 14.06.1988 по 14.08.2001 не зараховано до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах через помилку в написанні прізвища позивача в наказі про звільнення і особової картки, а період з 22.08.1992 по 14.08.2001 у зв`язку з не зазначенням виду зварки в документах про атестацію робочого місця.

Разом з тим, як наголошує позивач, відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, є досягнення відповідного віку, зайнятість протягом повного робочого дня, відповідність назви професії чи посади, за якою працювала особа, назвам, вказаним у Списку виробництві, робіт, професій і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, чинному на період роботи працівника, атестація робочого місця відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442.

Наголошує, що відповідно до відомостей трудової книжки він працював у період з 14.06.1988 по 12.09.1996 на посаді електрозварника, з 13.09.1996 по 21.10.1996 на посаді електрозварника ручної дугової зварки, з 21.10.1996 по 14.08.2001 на посаді електрозварника, що підтверджується копіями відповідних наказів та архівних довідок, що долучені до позову.

Зауважує, що як вбачається з документів щодо підтвердження атестації умов праці (архівна копія № 70/18 від 20.02.2019, карти умов праці), атестація умов праці роботодавцем позивача проводилася за посадами зварник, код 23219906; електрозварник ручної зварки, код 23219906.

За твердженням позивача, аналіз наданих позивачем відповідачу документів в їх сукупності дає підстави стверджувати, що позивач виконував роботи саме за Списком № 2. На думку позивача, не зазначення виду зварки в атестаційних документах не є підставою для відмови в зарахуванні цього стажу на посадах до Списку № 2. Зокрема, накази про призначення, переведення, звільнення позивача, атестацію робочого місця вказують на те, що він працював саме електрозварником ручної зварки.

Відтак, позивач робить висновок про те, що основним підтвердженням роботи працівника на відповідній посаді є саме: відомості трудової книжки та інші документи в їх сукупності, що дають змогу встановити зайнятість особи на відповідній роботі, а не правильність написання прізвища працівника в наказі на звільнення як стверджує відповідач.

Крім того, позивач додає, що відповідач не обґрунтовує у зв`язку з чим він не визнає весь період за який надано документи, а не лише його частину (з 17.10.1996 по 20.10.1996 та 25.06.2001 по 27.06.2001 - період відпустки без збереження заробітної плати).

Підсумовуючи викладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позиція відповідача.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Пояснює, що позивач у лютому 2019 року звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення йому пенсії за списком № 2. Під час обрахування стажу необхідного для призначення даного виду пенсії встановлено, що в наданих заявником документів неможливо визначити право позивача на призначення пенсії, оскільки в документах є розбіжності в прізвищі.

Відповідач зауважує, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Додає, що з 22.08.1992 по 12.09.1996, з 13.09.1996 по 21.10.1996, з 21.10.1996 по 14.08.2001 неможливо зарахувати стаж до пільгової роботи у зв`язку з відсутністю професії електрозварник у Списках, затверджених постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 та постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1996 та атестацію робочих місць електрозварника без зазначення виду зварки, як це передбачено списками.

За твердженням відповідача при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що були чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведеної атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Як наголошує представник ГУ ПФУ в м. Києві у відзиві на позовну заяву, відповідно до наданих позивачем документів встановлено, що гр. ОСОБА_1 з 16.02.1987 працював в якості різноробочого 1 розряду з 14.06.1988 по 12.09.1996 після закінчення курсів електрозварників ручної зварки, - електрозварником дочірнього будівельного підприємства № 23, з 13.09.1996 по 21.10.1996 - електрозварником дочірнього будівельного підприємства № 21, з 21.10.1996 по 14.08.2001 електрозварником у будівельному управлінні № 65 ВАТ «Дарниця».

Разом з тим, відповідач зауважує, що у наказі № 175 про звільнення з роботи неправильно зазначено прізвище ОСОБА_1 та в наявному виправленні копії особової картки з датою заповнення 14.12.1987.

Відтак, представник відповідача робить висновок про правомірність дій ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови позивачу у призначені пенсії.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою судді від 20.08.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у судовому засіданні. Вказану справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши подані документи і матеріали, враховуючи пояснення позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Сторонами не заперечується факт звернення у лютому 2019 року гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії та відповідним пакетом документів.

07.06.2019 Комісію при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві розглянуто заяву гр. ОСОБА_1 та прийнято рішення № 20, в якому зазначено наступне.

Відповідно до наданих документів встановлено, що ОСОБА_1 з 16.12.1987 працював в якості різноробочого 1 р., з 14.06.1988 по 12.09.1996, після закінченні курсів електрозварників ручної зварки, - електрозварником дочірнього будівельного підприємства № 23, з 13.09.1996 по 21.10.1996 - електрозварником дочірнього будівельного підприємства № 21, з 21,10.1996 по 14.08.2001 електрозварником і будівельному управлінні № 56 ВАТ «Дарниця», у подальшому ВАТ «Дарниця», що припинено у зв`язку з визнанням його банкрутом.

Згідно з копіями наказів від 13.09.1996 № 65-к, від 11.10.1996 № 77-к, від ... (дата не проглядається) жовтня 1996 № 69-к та особових карток форми Т-2 ОСОБА_1 значиться як електрозварник. При цьому, згідно з копією наказу від ...(дата не проглядається) серпня 2001 № 175 зазначено, що ОСОБА_1 (прізвище не відповідає паспортним даним) звільнений з роботи як електрозварник ручної дугової зварки.

Зазначено, що до того ж, у копії особової картки ОСОБА_1 з датою заповнення від 14.12.1987 вбачається виправлення у прізвищі. Окрім цього, ОСОБА_1 надавались відпустки без збереження заробітної плати у періоди з 17 по 20 жовтня 1996 року та з 25 по 27 червня 2001 року. Причини надання цих відпусток у архівній довідці Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.02.2019 № 66/18 не вказані.

У рішенні також зафіксовано, що на час роботи ОСОБА_1 в якості електрозварника були чинними списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових-розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, списки № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженими постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162. Професія електрозварника передбачена розділом XXXII «Загальні професії» списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173. Списками № 2, затвердженими постановами Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (розділ XXXIII «Загальні професії»), передбачені: електрозварювальники на автоматичних і напівавтоматичних машинах, зайняті зваркою в середовищі вуглекислого газу, на роботах з застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах (позиція 905); електрозварники ручного зварювання (позиція 906).

Професія (посада) електрозварник списками, затвердженими постановами Кабінету Міністрів СРСР від 26.01,1991 № 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, не передбачена.

Відповідно до копій наказів від 19.12.1994 № 82 «Про підсумки атестації робочих в підрозділах фірми «Дарниця» та від 01.03.2000 № 7 «Про підсумки атестації робочих в підрозділах ВАТ «Дарниця» електрозварники атестовані під загальною назвою без визначення виду зварки та характеру робіт (ручної зварки, автоматичної нанівавтоматичіюї тощо), як це передбачено списками.

Зафіксовано, що документи, підтверджуючі виконання конкретних робіт протягом повного робочого дня в якості електрозварників на розгляд Комісії не надано.

Відтак, комісією прийнято рішення: про відмову в підтвердженні права на зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 16.12.1987 в якості різноробочого 1 р., з 14.06.1988 по 12.09.1996, після закінчення курсів електрозварників ручної зварки - електрозварником дочірнього будівельного підприємства № 23, з 13.09.1996 по 21.10.1996 - електрозварником дочірнього будівельного підприємства № 21, з 21,10.1996 по 14.08.2001 електрозварником у будівельному управлінні-56 ВАТ «Дарниця», до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за нормами пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з невідповідністю прізвища « ОСОБА_1 », вказаного у наказі від ...(дата не проглядається) серпня 2001 року № 175 про звільнення з роботи, до паспортних даних заявника (« ОСОБА_1 ») та наявному виправленні в копії особової картки ОСОБА_1 з датою заповнення 14.12.1987 у прізвищі робітника. До того ж з 22.08.1992 по 12.09.1996, з 13.09.1996 по 21.10.1996, з 21.10.1996 по 14,08.2001 - у зв`язку з відсутністю професії електрозварник у Списках, затверджених постановами Кабінету Міністрів СРСР від 26.01,1991 № 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 та атестацією робочого місця електрозварника без зазначення виду зварки, як це передбачено Списками; - з 17/10.1996 по 20.10.1996 та з 25.06.2001 по 27.06.2001, оскільки ОСОБА_1 надавались відпустки без збереження заробітної плати.

Разом з тим, позивач вважаючи свої права порушеними, а рішення про відмову у призначені пенсії протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до ст. 114 вказаного Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В той же час, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, згідно з п. 20 вказаного Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Разом з тим, пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 338) встановлено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (п. 3 Порядку № 338).

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок № 442) та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Суд зазначає, що відповідно до зазначених нормативних-правових актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з п. 4 Порядку № 442 та п/п. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Слід відмітити, що Порядок № 442 набув чинності з 21.08.1992, що означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

При цьому, суд також зазначає, що відповідно до п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до положень п.п. 8, 9 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Таким чином, проаналізувавши вказані норми у сукупності, суд зазначає, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника повний робочий день за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-183а13 та від 25.11.2014 у справі № 21-519а14, а також Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 486/1138/16-а.

Поряд з цим, суд повторно вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Разом з тим, відмовою у призначені позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 слугувало те, що ОСОБА_1 з 16.12.1987 працював в якості різноробочого 1 р., з 14.06.1988 по 12.09.1996, після закінчення курсів електрозварників ручної зварки - електрозварником дочірнього будівельного підприємства № 23, з 13.09.1996 по 21.10.1996 - електрозварником дочірнього будівельного підприємства № 21, з 21.10.1996 по 14.08.2001 електрозварником у будівельному управлінні-56 ВАТ «Дарниця», до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за нормами пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з невідповідністю прізвища « ОСОБА_1 », вказаного у наказі від ...(дата не проглядається) серпня 2001 року № 175 про звільнення з роботи, до паспортних даних заявника (« ОСОБА_1 ») та наявному виправленні в копії особової картки ОСОБА_1 з датою заповнення 14.12.1987 у прізвищі робітника. До того ж з 22.08.1992 по 12.09.1996, з 13.09.1996 по 21.10.1996, з 21.10.1996 по 14,08.2001 - у зв`язку з відсутністю професії електрозварник у Списках, затверджених постановами Кабінету Міністрів СРСР від 26.01,1991 № 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 та атестацією робочого місця електрозварника без зазначення виду зварки, як це передбачено Списками; - з 17,10.1996 по 20.10.1996 та з 25.06.2001 по 27.06.2001, оскільки ОСОБА_1 надавались відпустки без збереження заробітної плати.

В той же час, суд, перевіряючи правомірність висновків пенсійного органу щодо відмови позивачу у призначені пенсії на пільгових умовах, зазначає про наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, на момент звернення у лютому 2019 року до пенсійного органу, позивачу виповнилося 55 років, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 (том 1 а.с. 16-18).

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 28.09.1981 (том 1 а.с. 122-126):

з 22.09.1981 по 21.03.1982 робота на посаді слюсара-монтажника 1 розряду;

22.03.1982 звільнений у зв`язку з призовом на військову службу в ряди радянської армії;

з 25.09.1984 по 22,11.1984 робота в тарному цеху № 26 на посаді рамщика;

з 22.11.1984 звільнений у зв`язку з переходом в МВД Київського міськвиконкому;

з 26.11.1984 по 26.11.1987 працює в органах внутрішніх справ - міжвідомча охорона при МВД м. Києва;

з 16.12.1987 прийнятий на посаду різноробом Будівельного управління № 23 тресту «Київміськбуд-5»;

з 14.06.1988 переведений електрозварником 3го розряду;

01.06.1989 присвоєно 4й розряд електрозварника;

02.07.1992 Трест «Київміськбуд-5» реорганізовано і утворено Будівельне управління Фірма «Дарниця»;

01.11.1994 присвоєно 5й розряд електрозварника;

24.01.1996 Будівельне управління Фірми «Дарниця» перейменовано в ДБП № 23 ВАТ «Дарниця»;

12.09.1996 звільнений у зв`язку з переходом в ДБП № 21 ВАТ «Дарниця»;

13.09.1996 прийнятий на посаду електрозварник ручної дугової зварки 5 розряду Дочірнього будівельного підприємства № 21 ВАТ «Дарниця»;

21.10.1996 звільнений по переводу в ДБП № 56 ВАТ «Дарниця»;

21.10.1996 прийнятий на посаду електрозварник 5 розряду Дочірнього будівельного підприємства № 56 ВАТ «Дарниця»;

02.08.1999 ДБП № 56 ВАТ «Дарниця» перейменовано в БУ № 56 ВАТ «Дарниця».

02.04.2001 БУ № 56 ВАТ «Дарниця» перейменоване на ВАТ «Дарниця».

14.08.2001 позивача звільнено з ВАТ «Дарниця».

16.08.2001 прийнятий на роботу в ВАТ «Завод ЗБК № 1» БМУ-1 електрозварником ручного зварювання 5 розряду;

17.07.2006 звільнений з роботи по переводу в ТОВ «СМЧ 1 ЗЗБК № 1;

18.07.2006 прийнятий електрозварником ручного зварювання п`ятого розряду по переводу з ВАТ «Завод ЗБК № 1» БМУ-1;

14.10.2010 звільнений з роботи з ТОВ «СМЧ 1 ЗЗБК № 1 за власним бажанням.

Також відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 20.10.2010 (том 1 а.с. 127-128):

20.10.2010 позивач прийнятий на посаду слюсара-сантехніка 3-го розряду у господарський відділ Державної наукової установи «Науково-практичного центру профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами;

05.05.2015 переведений на посаду слюсара-сантехніка 4-го розряду господарського відділу Державної наукової установи «Науково-практичного центру профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами;

02.01.2018 переведений на посаду слюсара-сантехніка 4-го розряду господарського відділу Державної наукової установи «Науково-практичного центру профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами.

Тобто, як вбачається з трудових книжок позивача, починаючи з 14.06.1988 позивач працює електрозварником.

При цьому, 22.08.1956 постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 «Об утверждении списков производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах» затверджено списки виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, зокрема, затвердженого Список № 2, який включає в себе список робіт, професій, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема, розділ «XXXII. Общие профессии» Электросварщики и их подручные.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «Об утверждении списков производств, работ, профессий, должностей и показателей, дающих право на льготное пенсионное обеспечение» затверджено, зокрема, Список № 2 производств, работ, профессий, должностей и показателей с вредными и тяжелыми условиями труда, занятость в которых дает право на пенсию по возрасту (по старости) на льготных условиях (прилагается), який включає в себе список робіт, професій, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема, 906 Электросварщики ручной сварки.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено, зокрема, Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який включає в себе список робіт, професій, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема,, зокрема, 906 Електрозварники ручного зварювання; монтажники зв`язку - спайщики спеціалізованих монтажних організацій, зайняті на будівництві підземних споруд спеціального призначення.

Тобто, як постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, так і постановами Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 № 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 передбачено професії електрозварник ручного зварювання у Списках. При цьому, суд зауважує, така професія у списках не вимагає конкретного виду зварки для призначення пільгової пенсії, тобто достатньо лише сам факт працевлаштування особи за професією клектрозварювальники ручного зварювання та задіяння вказаної особи повний робочий день.

Більш того, матеріали справи містять наказ від 19.12.1994 № 82 Фірми «Дарниця» (том 1 а.с. 131-132), яким затверджено перелік робочих місць і професій, робітники яких мають право на пільгову пенсійне забезпечення по Списку № 2, зокрема, електрозварник.

Наказом Акціонерного товариства відкритого типу «Дарниця» від 01.03.2000 № 7 (том 1 а.с. 129-130) затверджено перелік робочих місць і професій, робітники яких мають право на пільгову пенсійне забезпечення по Списку № 2, зокрема, електрозварник.

Відтак, зважаючи на викладене, суд зазначає, що доводи комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років ГУ ПФУ в м. Києві, викладені у спірному рішення спростовуються висновками суду та наявними в матеріалах справи доказами, оскільки як вже зазначено вище постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 № 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 передбачена професія електрозварник у Списках № 2, яка дає право особами на призначення пенсії на пільгових умовах. При цьому, починаючи з 1992 на підприємствах, де був працевлаштований позивач, проводилася атестація робочих місць, що також підтверджується, зокрема, наказом від 19.12.1994 № 82 Фірми «Дарниця» (том 1 а.с. 131-132) та наказом Акціонерного товариства відкритого типу «Дарниця» від 01.03.2000 № 7, як то вимагається п. 3 Порядку № 383.

Щодо зазначення у наказі Акціонерного товариства відкритого типу «Дарниця» від 13.08.2001 № 175 «По особовому складу» прізвища « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 », то суд зазначає, що невірне зазначення прізвища позивача у наказі про звільнення, жодним чином не може бути підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки, по-перше, такий наказ видається роботодавцем, а тому відповідальністю за допущення описки у такому наказі покладається на роботодавця, а не на працівника, по-друге, на підставі наказу від 13.08.2001 № 175 у трудовій книжці позивача - ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 від 28.09.1981 здійснено запис № 20 (том 1 а.с. 125) про звільнення ОСОБА_1 з 14.08.2001 за власним бажанням з Акціонерного товариства відкритого типу «Дарниця. Зазначені обставини дають підстави стверджувати те, що хоча такий наказ і містить описку у прізвищі позивача, однак стосується безпосередньо ОСОБА_1 .

Щодо доводів комісії ГУ ПФУ в м. Києві відносно того, що ОСОБА_1 надавались відпустки без збереження заробітної плати у періоди з 17 по 20 жовтня 1996 року та з 25 по 27 червня 2001 року та причини надання цих відпусток у архівній довідці Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.02.2019 № 66/18 не вказані, то суд наголошує, що оскаржуване рішення не містить обґрунтування комісії відносно того, яким чином, надання таких відпусток, загальна тривалість яких складає 5 днів, впливає на критерії призначення позивачу пенсії на пільгових умовах.

Більш того, дослідивши трудову книжку позивача, суд зазначає, що стаж його роботи на посаді електрозварника:

у період з 14.06.1988 по 12.09.1996 складає 8 років 2 місці 2 днів;

у період з 13.09.1996 по 21.10.1996 складає 1 місяць 8 днів;

у період з 21.10.1996 по 14.08.2001 складає 4 роки 9 місяців 23 дні;

у період з 16.08.2001 по 17.07.2006 складає 4 роки 11 місяців 1 день;

у період з 18.07.2006 по 14.10.2010 складає 4 роки 2 місяці 26 днів/

Тобто загальний стаж роботи на посаді електрозварника складає 22 роки 3 місяці 26 днів.

Тоді як загальний страховий стаж у позивача у період з 22.09.1981 по лютий 2019 року (місяць звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії) складає 34 роки 8 місяців 19 днів.

Варто також зауважити, що факт перебування позивача на посаді електрозварника, підтверджується також наявними в матеріалах справи довідками (архівними довідками), архівними довідками, що відповідачем не заперечується та не спростовується.

Таким чином, підсумовуючи наведене у сукупності в контексті викладених нормативно-правових актів та обставин, суд зазначає, що на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах у ОСОБА_1 були наявні усі підстави, передбачені п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на що суд дійшов висновку, що рішення від 07.06.2019 № 20 комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, про результати розгляду заяви при ГУ ПФУ в м. Києві про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України»" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства"» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З аналізу статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України (суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог), суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині зобов`язального характеру шляхом зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути документи і заяву, що були подані ОСОБА_1 для призначення пенсії на пільгових умовах і за результатами розгляду яких було прийнято рішення від 07.06.2019 № 20 комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, про результати розгляду заяви при ГУ ПФУ в м. Києві, з урахуванням правової оцінки, викладеної судом у даному рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції з 15.12.2017) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідачем не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, стягуються відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 07.06.2019 № 20 комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, про результати розгляду заяви при Головному управлінні ПФУ в м. Києві.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудряська, 16, код ЄДР: 42098368) повторно розглянути документи і заяву, що були подані ОСОБА_1 і за результатами розгляду яких було прийнято рішення від 07.06.2019 № 20 комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, про результати розгляду заяви при Головному управлінні ПФУ в м. Києві., з урахуванням правової оцінки, викладеної судом у даному рішенні.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудряська, 16, код ЄДР: 42098368) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1539,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін