Справа № 640/20868/18
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Київ № 640/20868/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Спутнік-Крим"
до Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.10.2018 №№ 2, 2,
за участі:

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спутнік-Крим" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.10.2018 №№ 2, 2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва задоволено клопотання відповідача про виклик свідків та розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач дійсно мав фінансово - господарські взаємовідносини з контрагентами ТОВ "МАРМАР ТЕХ" та ТОВ "Вієн Лтд" за договорами підряду, які мали реальний характер та за якими було виконано будівельні роботи використані ним у власній господарській діяльності, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства. Також позивач зазначив про те, що податкові накладні виписані вказаними контрагентами були належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмовий відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на те, що перевіркою встановлена неможливість виконання операцій ТОВ "МАРМАР ТЕХ" обумовлених договором укладеним з позивачем у зв`язку з відсутністю трудових ресурсів, основних фондів, необхідної матеріально - технічної бази. Також відповідач посилався на вирок Печорського районного суду від 05.04.2016 по справі 757/13559/16-к відносно директора ТОВ «Арматех Буд» (нова назва ТОВ "МАРМАР ТЕХ", ), яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Водночас відповідач зазначив про те, що відповідно до ухвали від 18.10.2016 у справі №201/14462/16-к (провадження № 1-кс/201/8568/2016) в ході досудового розслідування встановлено, що підприємство ТОВ «Вієн ЛТД» та інші підприємства зареєстровані на підставних осіб без дійсного наміру здійснювати діяльність, пов`язану з виробництвом та продажем товарно-матеріальних цінностей, виконанням та наданням робіт та послуг, а їх реквізити та печатки використовувались для здійснення операцій з незаконного переведення безготівкових грошових коштів, перерахованих з поточних рахунків різних підприємств, через поточні рахунки «фіктивних» суб`єктів господарської діяльності, в готівкові кошти. При цьому ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі сформовано облікову картку суб`єкта фіктивного підприємництва від 24.01.2017 № 176/21-22-12-06, відповідно до якої ТОВ "Вієн Лтд" зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісті зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово - господарську діяльність або реалізувати повноваження та під час допиту ОУ ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі директора ТОВ «Вієн ЛТД» ОСОБА_1 , вона повідомила про непричетність до ведення фінансово - господарської діяльності та про те, що зареєструвала підприємство за грошову винагороду.

У судовому засіданні суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Під час розгляду справи, суд встановив наступне.

В період з 01.10.2018 по 05.10.2015 Головним управління ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Спутнік-Крим" з питань взаємовідносин із ТОВ "МАРМАР ТЕХ" за період листопад 2015 року та ТОВ "Вієн ЛТД" за період вересень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 12.10.2018 № 701/26-15-14-02-05/24089298, яким встановлено порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 14 196,00 грн.

29.10.2018 на підставі зазначеного акту перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 17 745 грн., у томі числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3549,00 грн. та № 2, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за листопад 2015 року на 26 169,00 грн.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Спірні правовідносини мали місце в період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року, а отже до них мають застосовуватись норми права чинній на момент їх існування.

Щодо фінансово - господарських правовідносин між позивачем та ТОВ "МАРМАР ТЕХ" суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Законодавчо встановлений мінімум обов`язкових реквізитів первинних та зведених облікових документів визначено у абзацах 1-7 частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до яких первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з абзацом першим пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Абзацом 2 зазначеного пункту встановлено, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу першого пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У постановах Верховного Суду від 28.04.2020 (справа № 826/15568/16), від 10.04.2020 (справа № 808/954/17), від 06.03.2020 (справа №803/13/16) тощо викладена правова позиція, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Отже, фактичне постачання товарів в межах відповідної угоди повинно розглядатися судом як самостійний предмет дослідження. При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховним Судом України неодноразово, з метою усунення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначалось, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту, є безпідставним.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26.01.2016 (справа №21-4781а15); від 22.03.2016 (справа №21-170а16); від 22.03.2016 (справа №21-2927а15); від 29.03.2016 (справа №21-5315а15); від 12.04.2016 (справа №21-3270а15); від 12.04.2016 (справа №21-3635а15); від 19.04.2016 (справа №21-4985а15); від 26.04.2016 (справа №21-4976а15); від 24.05.2016 (справа №21-5332); від 14.06.2016 (справа №21-1318а16).

У постановах Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа №21-421а11), від 01.12.2015 (справа №21-1661а15), від 02.12.2015 (справа №21-3849а15), від 22.03.2016 (справа №810/6201/14), від 26.04.2016 (справа №2а-4201/11/2670), від 12.04.2016 (справа №826/17617/13-а) викладено висновок про те, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та відзиву відповідача, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ "МАРМАР ТЕХ" та ТОВ "Вієн Лтд".

Фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «НВО «Спутник-Крим» (замовник), в особі директора ОСОБА_2 , та ТОВ «Мармартех» (код 39419330, стара назва - товариство з обмеженою відповідальністю «Арматех Буд»), (підрядник), в особі директора ОСОБА_3 , ґрунтувались на договорі виконання підрядних робіт від 02.11.2015 № 04-09/11, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконати роботи зазначені в додатку до договору: роботи про прокладанню кабелів на об`єкті замовника (Будівництво торгівельного комплексу) в м. Вишневе по вул. Святошинська, 28).

До зазначеного договору укладено додатки (договірна ціна), виписані акти передачі матеріалів у монтаж по договору, локальні кошториси, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні.

Договір виконання підрядних робіт від 02.11.2015 № 04-09/11, всі складені до нього первинні документи та податкові накладні зі сторони ТОВ «Мармартех» підписані директором ОСОБА_3 .

Суми податку на додану вартість за податковими накладними включено позивачем до податкового кредиту.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2016 у справі №757/13559/16-к суд засудив: затвердити угоду про визнання винуватості від 16.03.2016 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 16.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 205 Кримінального кодексу України, укладену між прокурором відділу прокуратури м. Києва Брянцевим В.Л. та обвинуваченим ОСОБА_3 , його захисником Балійчук Л.І., визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджене сторонами згідно угоди про визнання винуватості від 16.03.2016 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 (вісім тисяч п`ятисот) грн.

Відповідно до зазначеного вироку судом встановлено, що незважаючи на те, що ТОВ «Арматех Буд» зареєстроване у державних органах влади як суб`єкт підприємницької діяльності (юридична особа), ОСОБА_3 придбав та набув у власність вказане підприємство не з метою здійснення господарської діяльності, пов`язаної із продажем товарів (виконанням робіт, наданням послуг), як передбачено статутом підприємства, а з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених осіб. Перереєстрація ТОВ «Арматех Буд» в органах державної влади, отримання необхідних реквізитів: назви, юридичної адреси, особистих даних службових осіб підприємства, індивідуального податкового номеру платника податку на додану вартість, відкриття поточного рахунку та отримання печатки надали можливість невстановленим особам, прикриваючись зовнішньо законним фактом перереєстрації ТОВ «Арматех Буд», здійснювати неконтрольовані державою фінансові операції.

Отже, вироком Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2016 у справі №757/13559/16-к діяння директора ТОВ «Арматех Буд» кваліфіковано за частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, як умисні протиправні дії, що виразились у фіктивному підприємництві, тобто придбанні суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності.

Долучені до матеріалів справи первинні документи, на підставі яких позивачем сформований податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Мармартех» за листопад 2015 року підписано директором вказаного товариства ОСОБА_3 , як особою яка брала участь у здійсненні господарських операцій, що доводить їх невідповідність частині другій статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", не є доказами фактів здійснення господарських операцій та підставою для їх бухгалтерського обліку, виходячи із процесуальних принципів належності та допустимості доказів.

Суд вважає, що вироком Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2016 у справі №757/13559/16-к встановлено об`єктивну сторону складу злочину посадової особи ТОВ «Мармартех» (код 39419330, стара назва - товариство з обмеженою відповідальністю «Арматех Буд»), дії якої не були спрямовані на реальне настання наслідків, а лише на формування первинних документів за наслідками неіснуючих операцій.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що первинні документи, які стали підставою для формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Арматех Буд» в листопаді 2015 року виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, з огляду на що вони не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами та засвідчувати факт надання послуг віднесення позивачем відображених в зазначених документах сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №826/15414/17 (К/9901/58858/18), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.02.2021 (справа №160/5053/20), від 04.02.2021 (справа №813/1451/16).

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та касування податкового повідомлення - рішення від 29.10.2018 № 2.

Щодо фінансово - господарських правовідносин між позивачем та ТОВ "ВІЄН ЛТД" суд зазначає наступне.

На підтвердження факту існування фінансово - господарських правовідносин з ТОВ "ВІЄН ЛТД", а саме здійснення поставки останнім обладнання, позивачем надано суду копії оборотно - сальдової відомості по рахунку: 631, рахунків - факту від 15.09.2015 № 15/09/01, від 22.09.2015 №22/09/03, від 22.09.2015 № 22/09/05, від 23.09.2015 № 23/09/02, видаткових накладних від 15.09.2015 № 15/09/01, від 22.09.2015 № 22/09/03, від 22.09.2015 № 22/09/05, від 23.09.2015 № 23/09/02, та товарно - транспортних накладних, а на підтвердження здійснення оплати - копії банківських виписок.

Обладнання отримане від ТОВ "ВІЄН ЛТД" було використано позивачем у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку при виконанні монтажних робіт за фінансово - господарськими правовідносинами з ПАТ "Трикотажна фабрика "Роза", ТОВ "ЧІПС ЛЮКС", ТОВ "СТОЛИЧНІ БЕДТЕХНОЛОГІЇ" та робіт з вогнегасної обробки повітроводів за фінансово - господарськими правовідносинами з ТОВ "АМІКС-СЕРВІС", на підтвердження чого надано суду копії відповідних договорів та складених до них первинних документів.

Відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що ТОВ "ВІЄН ЛТД" не відобразило у своїй податковій звітності операції з позивачем. Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наданих ним на підтвердження реальності господарських операцій між ним та ТОВ "ВІЄН ЛТД".

Посилання відповідача на те, що ТОВ "ВІЄН ЛТД" останню податкову звітність з податку на додану вартість підприємств подано за березень 2016 року та йому анульовано свідоцтво платника ПДВ 15.06.2018 не приймаються судом до уваги з огляду на те, що правовідносини з ТОВ "ВІЄН ЛТД" у позивача були в вересні 2015 року.

Суд відхиляє посилання відповідача на ухвалу від 18.10.2016 у справі №201/14462/16-к (провадження № 1-кс/201/8568/2016) відповідно до якої в ході досудового розслідування встановлено, що підприємство ТОВ"ВІЄН ЛТД" та інші підприємства зареєстровані на підставних осіб без дійсного наміру здійснювати діяльність, пов`язану з виробництвом та продажем товарно-матеріальних цінностей, виконанням та наданням робіт та послуг, а їх реквізити та печатки використовувались для здійснення операцій з незаконного переведення безготівкових грошових коштів, перерахованих з поточних рахунків різних підприємств, через поточні рахунки «фіктивних» суб`єктів господарської діяльності, в готівкові кошти та протокол допиту свідка - директора ТОВ "ВІЄН ЛТД" ОСОБА_1 складений ОУ ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі суд не приймає з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України.

У частині першій статті 23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Докази на підтвердження факту винесення вироків чи постанов про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності відносно посадових осіб ТОВ «Вієн ЛТД» в матеріалах справи відсутні.

Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених суб`єктами підприємницької діяльності. Таким чином, факти викладені в ухвалі від 18.10.2016 у справі №201/14462/16-к (провадження № 1-кс/201/8568/2016) та протоколв допиту свідка - директора ТОВ "ВІЄН ЛТД" ОСОБА_1 , який складений ОУ ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі не можуть бути враховані як доказ відсутності фактичного здійснення фінансово - господарських правовідносин між позивачем та ТОВ "ВІЄН ЛТД".

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №822/551/18 (адміністративне провадження №К/9901/61751/18).

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно ТОВ "ВІЄН ЛТД", зокрема, облікову картку суб`єкта фіктивного підприємництва від 24.01.2017 № 176/21-22-12-06, відповідно до якої ТОВ "ВІЄН ЛТД", як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

При цьому суд звертає увагу на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача), зокрема й щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі 820/4428/17 (адміністративне провадження №К/9901/51373/18).

Інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначення об`єкту оподаткування за фінансово - господарськими відносинами з ТОВ "ВІЄН ЛТД" відповідачем суду не надано, як і не зазначено про причини неможливості їх надання.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів, як на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту за фінансово - господарськими відносинами з ТОВ "ВІЄН ЛТД", так і на спростування наданих позивачем суду доказів на підтвердження наявності відповідного права суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що позивач не набув права та/або має бути позбавлений права на формування податкового кредиту за фінансово - господарськими відносинами з ТОВ "ВІЄН ЛТД".

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та касування податкового повідомлення - рішення від 29.10.2018 № 2.

Керуючись статтями 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спутнік-Крим" (03179, м. Київ, вул. Верховинна, 91, ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.10.2018 №№ 2, 2 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 29.10.2018 № 2.

3. В частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 29.10.2018 № 2 - відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спутнік-Крим" (03179, м. Київ, вул. Верховинна, 91, )судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 та пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов