Справа № 120/1132/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 р. Справа № 120/1132/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фермерського господарства "УКРАЇНА" до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Дмитровича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА", про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2021 поштою до суду надійшла позовна заява фермерського господарства "УКРАЇНА" (далі - ФГ "УКРАЇНА") до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.Д. про визнання протиправними та скасування постанов відповідача:

- від 28.01.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64318546 з виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д.;

- від 28.01.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 64318546;

- від 28.01.2021 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 64318546.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.02.2020 між ФГ "УКРАЇНА" та товариством з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" (далі - ТОВ "АДАМА УКРАЇНА") було підписано Договір поставки № AVD_UKR_2/20. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором оформлено аграрну розписку від 02.03.2020, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Посвятенком Ю.Д. 25.06.2020 за ініціативи ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" сторонами підписано Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № AVD_UKR_2/20 від 28.02.2020, відповідно до якої змінено кількість та вартість товару, а також строки його поставки.

18.12.2020 приватний нотаріус Посвятенко Ю.Д. вчинив виконавчий напис № 1966 на підставі товарної аграрної розписки від 02.03.2020. На виконання зазначеного напису, 21.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63974382 з виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020 про витребування у боржника (ФГ "УКРАЇНА") шляхом передачі предмету застави на користь стягувача (ТОВ "АДАМА УКРАЇНА") на підставі товарної аграрної розписки. Предметом застави визначено 1760,284 т кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року, вирощеної на земельних ділянках, зазначених в пункті 50 аграрної розписки. Крім того, цією ж постановою вирішено, що у разі недостатності зібраного врожаю для повного погашення зобов`язань боржника за вказаною аграрною розпискою - вилучити та передати ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" майбутній врожай будь-якої іншої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися боржником за аграрною розпискою на зазначених земельних ділянках до повного виконання зобов`язань боржника за вищевказаною аграрною розпискою.

Не погодившись з виконавчим написом нотаріуса № 1966 від 18.12.2020, позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з позов про визнання напису таким, що не підлягає виконанню. Також позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 31.12.2020 у справі № 902/1289/20 заяву ФГ "України" задоволено та вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 18.12.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 1966.

Позивач зазначає, що незважаючи на ухвалу Господарського суду Вінницької області про забезпечення позову, 28.01.2021 за заявою представника ТОВ "АДАМА України" приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64318546 з виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020. Крім того, постановами цього ж приватного виконавця від 28.01.2021 вирішено стягнути з боржника (ФГ "УКРАЇНА") мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 650,00 грн та накласти арешт на майно боржника у виконавчому провадженні № 64318546.

Позивач вважає оскаржувані постанови протиправними та зазначає, що за наявності ухвали суду про забезпечення позову, якою було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020, відповідач незаконно повторно відкривав виконавче провадження з виконання цього виконавчого документа. При цьому всупереч положенням ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про відкриття виконавчого провадження не зазначено про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно.

Також позивач вказує на те, що при відкритті виконавчого провадження відповідач невірно зазначив вимоги за виконавчим написом, що призвело до зазначення у постанові про арешт майна боржника недостовірних даних, зокрема зазначено пункт 5 аграрної розписки замість пункту 50. На думку позивача, тим самим відповідач змінив одну безспірну вимогу на іншу та неправомірно наклав арешт на кошти боржника. Крім того, замість правильного реєстраційного номера аграрної розписки 3240, відповідач невірно зазначив 431.

Щодо постанови про стягнення розміру мінімальних витрат з боржника, то позивач звертає увагу суд на те, що згідно з вимогами чинного законодавства така постанова має містити розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця, що в даному випадку відсутнє.

Ухвалою суду від 17.02.2021 позовну заяву ФГ "УКРАЇНА" залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам, встановленим ч. 3 ст. 161 КАС України. При цьому позивачу встановлено строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом доплати судового збору в розмірі 4540,00 грн.

25.02.2021 поштою до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, разом з якою надано докази доплати судового збору у вищевказаному розмірі.

Таким чином, позивач усунув недоліки позовної заяви, про які було зазначено в ухвалі суду від 17.02.2021.

У період з 02.03.2021 по 15.03.2021 включно головуючий суддя (суддя-доповідач) Сало П.І. перебував на лікарняному, що об`єктивно унеможливило вирішення питання про відкриття провадження у справі протягом 5-денного строку з дня надходження до суду заяви позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.03.2021 відкрито провадження у справі за позовом ФГ "УКРАЇНА" та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Цією ж ухвалою:

1) відповідачу встановлено 2-денний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України;

2) для забезпечення повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин у справі і постановлення законного та обґрунтованого рішення у відповідача вирішено витребувати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 64318546;

3) на підставі положень ст. 49 КАС України до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору залучено ТОВ "АДАМА УКРАЇНА";

4) третій особі встановлено дводенний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання пояснень щодо позову з дотриманням правил, визначених частинами другою-четвертою статті 162 КАС України.

17.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому приватний виконавець Тимощук В.В. позов заперечує та зазначає, що 28.01.2021 на його адресу надійшла заява ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" від 27.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №1966 від 18.12.2020. 28.01.2021 відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 63974392 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису № 1965 від 18.12.2020 про витребування у боржника ФГ "УКРАЇНА" шляхом передачі предмету застави на користь стягувача ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" кукурудзи 3 класу, врожаю 2020 року, у кількості 1760,284 т, копії якої надіслано боржнику рекомендованим листом з повідомленням до виконання, а стягувачу - для відома.

Відповідач наголошує, що на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження він не володів інформацією щодо оскарження виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020 до суду, в тому числі щодо існування ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 902/1264/20 про зупинення стягнення на підставі такого виконавчого напису. Водночас законом не передбачено обов`язку приватного виконавця встановлювати або перевіряти інформацію (правомірність) виконавчого документа, на підставі якого відкривається виконавче провадження. Тому у відповідача не було жодних правових підстав для не прийняття до виконання спірного виконавчого документа та винесення законної і обґрунтованої постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. До того ж, на виконавчому написі № 1966 від 18.12.2020 містилася відмітка приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., згідно з якою виконавче провадження, що перебувало в його провадженні, 04.01.2021 завершене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо відсутності у постанові про відкриття виконавчого провадження посилання на обов`язок боржника подати декларацію, то, на думку відповідача, це жодним чином не порушує прав позивача. Крім того, оскільки виконавчим документом не передбачено звернення стягнення на інше майно боржника, окрім як предмета застави (кукурудзи), відсутня необхідність вимагати у боржника інформацію, яка не потрібна виконавцю.

Також відповідач зазначає, що він дійсно допустив арифметичну помилку у постановлюючій частині постанови від 28.01.2021 про арешт майна боржника ФГ "УКРАЇНА", а саме замість пункту 50 аграрної розписки вказав пункт 5. Однак, на думку відповідача, дана помилка ніяким чином не змінює спосіб виконання виконавчого документа з витребування майна на стягнення коштів, як вважає позивач, оскільки у постанові чітко зазначено, що арешт накладається на "врожай іншої сільськогосподарської продукції на земельних ділянках", а не на кошти боржника.

Крім того, відповідач заперечує твердження позивача про допущення порушень вимог чинного законодавства при винесенні постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та зауважує, що оскаржуваною постановою не стягувалась основна винагорода виконавця, хоча наведене позивачем обґрунтування позовних вимог в цій частині стосується саме стягнення з боржника основної винагороди, а не витрат виконавчого провадження.

Під час вирішення справи приватний виконавець також просить суд врахувати, що 05.02.2021 позивач звернувся до нього з заявою, до якої додав ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.12.2020 у справі № 902/1289/20 про забезпечення позову. Того ж дня було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідач вважає свої рішення та дії правомірними, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач надав матеріали виконавчого провадження № 64318546, які витребовувались ухвалою суду від 16.03.2021 про відкриття провадження в адміністративній справі.

19.03.2021 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ТОВ "АДАМА УКРАЇНА", у яких третя особа позовні вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні. Серед іншого, третя особа зазначає, що виконавче провадження № 63974382 було закінчене приватним виконавцем Турським О.В. 04.01.2021 на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права повторно пред`явити його виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Третя особа скористалася таким своїм правом та 28.01.2021 подала приватному виконавцю Тимощуку В.В. заяву про примусове виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020. Оскаржуваною постановою від 28.01.2021 відповідач правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства відкрив виконавче провадження № 64318546. В подальшому за заявою позивача приватним виконавцем винесено постанову від 05.02.2021, якою зупинено вчинення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні у зв`язку з отриманням ухвали суду про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020.

Також третя особа зауважує, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 скасовано ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.12.2020 про забезпечення позову у справі № 902/1289/20, а 18.03.2021 Господарським судом Вінницької області прийнято рішення про відмову у задоволенні позову ФГ "УКРАЇНА" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В іншій частині пояснення третьої особи відповідають змісту заперечень, наведених у відзиві на позовну заяву.

Згідно з ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін та третьої особи, суд встановив таке.

28.02.2020 між ФГ "УКРАЇНА" та ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" укладено Договір поставки № AVD_UKR_2/20, на виконання якого оформлено товару аграрну розписку від 02.03.2020, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Посвятенком Ю.Д.

25.06.2020 сторонами вказаного договору підписано Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № AVD_UKR_2/20 від 28.02.2020, відповідно до якої змінено кількість та вартість товару, а також строки поставки.

18.12.2020 приватний нотаріус Посвятенко Ю.Д. на підставі товарної аграрної розписки від 02.03.2020 вчинив виконавчий напис № 1966 про звернення стягнення на заставне майно.

21.12.2020 за заявою ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 63974382 з виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020 про витребування у боржника (ФГ "УКРАЇНА") шляхом передачі предмету застави на користь стягувача (ТОВ "АДАМА УКРАЇНА") на підставі товарної аграрної розписки. Предметом застави визначено 1760,284 т кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року, вирощеної на земельних ділянках, зазначених в пункті 50 аграрної розписки, а у разі недостатності зібраного врожаю для повного погашення за рахунок такої сільськогосподарської продукції зобов`язань боржника за аграрною розпискою - майбутній врожай будь-якої іншої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися боржником за аграрною розпискою на зазначених земельних ділянках до повного виконання зобов`язань боржника за вищевказаною аграрною розпискою.

Не погодившись з виконавчим написом нотаріуса № 1966 від 18.12.2020, позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з позов про визнання напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 31.12.2020 у справі № 902/1289/20 задоволено заяву ФГ "України" про забезпечення вказаного позову та вирішено зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 18.12.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 1966.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 04.01.2021 ВП № 63974382 вказаний виконавчий напис повернуто стягувачу ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Цією ж постановою припинено чинність арешту кукурудзи, накладеної за постановою про арешт майна боржника від 22.12.2020.

Крім того, у зв`язку з прийняттям вищезазначеної постанови на оригіналі виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020 приватним виконавцем Турським О.В. зроблено відмітку від 04.01.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Позивач зазначає, що незважаючи на ухвалу Господарського суду Вінницької області про забезпечення позову, 28.01.2021 за заявою представника ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64318546 з виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020. Крім того, постановами цього ж приватного виконавця від 28.01.2021 вирішено стягнути з боржника (ФГ "УКРАЇНА") мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 650,00 грн та накласти арешт на майно боржника у виконавчому провадженні № 64318546.

28.01.2021 до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. представником ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" Городецькою К.С. подано заяву про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса від 18.12.2020, вчиненого на підставі аграрної розписки, посвідченої 03.03.2020, номер за реєстром 431, дата реєстрації в Реєстрі аграрних розписок 03.03.2020, номер запису 3240, згідно з якою встановлено безумовне зобов`язання здійснити поставку 1760,284 т кукурудзи 3 класу, врожаю 2020 року, до 01.12.2020. До заяви додано оригінал відповідного виконавчого напису та документи на підтвердження повноважень представника ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" за довіреністю.

Постановою приватного виконавця Тимощука В.В. від 28.01.2021 відкрито виконавче провадження № 64318546 з виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020 про витребування у боржника (ФГ "УКРАЇНА") шляхом передачі предмету застави на користь стягувача (ТОВ "АДАМА УКРАЇНА") на підставі товарної аграрної розписки, посвідченої 03.03.2020, предмету застави - 1760,284 т кукурудзи 3 класу, врожаю 2020 року.

Крім того, постановами цього ж приватного виконавця від 28.01.2021 вирішено визначити розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 64318546 в сумі 650,00 грн та накласти арешт на майно боржника ФГ "УКРАЇНА", а саме 1760,284 т кукурудзи 3 класу, врожаю 2020 року, вирощеної на земельних ділянках, зазначених в пункті 50 товарної аграрної розписки, посвідченої 03.03.2020, номер за реєстром 431, приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Посвятенком Ю.Д., дата реєстрації в Реєстрі аграрних розписок 03.03.2020, номер запису 3240; у разі його відсутності чи недостатності - врожаю іншої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися боржником на вказаних у пункті 5 цієї аграрної розписки земельних ділянках.

Позивач вважає вищевказані постанови відповідача протиправними і таким, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Частинами першою, другою статті 5 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Отже, приватний виконавець вправі здійснювати примусове виконання виконавчих написів нотаріуса, дотримуючись при цьому вимог закону, які регулюють процедуру здійснення виконавчих дій.

Частиною першою статті 4 Закону № 1404-VIII визначено обов`язкові реквізити виконавчого документа та передбачено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника-фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб-платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження № 64318546 став виконавчий напис, вчинений 18.12.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 1966.

Водночас, як видно зі змісту цього виконавчого напису, він відповідає обов`язковим вимогам до виконавчого документа та оформлений з дотриманням таких вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу-боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання:

1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця;

2) в інших випадках, передбачених законом.

Також в силу вимог ч. 4 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо:

1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи;

2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;

3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;

4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

Таким чином, законом визначено чіткий перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження та випадки, за наявності яких виконавець не може прийняти до виконання поданий йому виконавчий документ.

Натомість під час розгляду справи судом відповідних підстав (випадків) не встановлено. Більше того, обґрунтовуючи неправомірність рішення приватного виконавця Тимощука В.Д. про відкриття виконавчого провадження,сам позивач не зазначає, як саме, на його думку, мав би вчинити виконавець або яке саме рішення прийняти, отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене та беручи до уваги відсутність законних перешкод для прийняття до примусового виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020 на підставі заяви стягувача ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" від 28.01.2021, суд доходить висновку про правомірність винесення приватним виконавцем Тимощуком В.В. постанови від 28.01.2020 28.01.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64318546.

Позивач посилається на те, що відповідач повторно відкрив виконавче провадження з примусового виконання одного й того ж виконавчого напису.

Втім, зазначені доводи під час розгляду справи не підтвердилися та повністю спростовуються докази, наданими відповідачем та третьою особою.

Так, судом встановлено, що постановою приватного виконавця Турського О.В. від 04.01.2021 ВП № 63974382 виконавчий напис № 1966 від 18.12.2020 було повернуто ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). У зв`язку з цим на оригіналі виконавчого напису виконавцем зроблено відмітку від 04.01.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, виконавче провадження № 63974382 від 21.12.2020 було завершене, а тому доводи позивача про повторне відкриття відповідачем виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020 суд вважає помилковими.

Частиною п`ятою статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Тобто, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження може бути поновлене у будь-який час за ініціативою стягувача в межах строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відтак повторне пред`явлення ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" до примусового виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020 відповідає чинному законодавству та охоплюється правами третьої особи, як стягувача за відповідним виконавчим документом.

Позивач також обґрунтовує незаконність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження з посиланням на наявність ухвали Господарського суду Вінницької області від 31.12.2020 у справі № 902/1289/20, якою в порядку забезпечення позову ФГ "України" зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Посвятенка Ю.Д. № 1966 від 18.12.2020, про що, як зазначає позивач було достовірно відомо стягувачу ТОВ "АДАМА УКРАЇНА".

Втім, суд зауважує, що за змістом положень ч. 2 ст. 2 КАС України суд надає оцінку рішенням, діям чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, тобто, у даному випадку, - приватного виконавця Тимощука В.В.

Водночас в межах цієї адміністративної справи суд не оцінює добросовісність поведінки стягувача, у тому числі щодо неповідомлення ним приватного виконавця про наявність ухвали Господарського суду Вінницької області від 31.12.2020 про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1965 від 18.12.2020 року. Тому доводи позивача про те, що ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" було відомо про наявність вказаної ухвали не мають самостійного значення при вирішенні публічно-правового спору по суті.

Крім того, суд зауважує, що сам по собі факт існування ухвали суду про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, однак не перешкоджає прийняттю виконавчого документа до виконання.

Зокрема, частиною другою статті 34 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Водночас згідно з п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону № 1404-VIII однією з підстав для зупинення вчинення виконавчих дій є зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Отже, аналіз наведених норм дає змогу зробити висновок про те, що на послідовність дій виконавця під час відкриття виконавчого провадження не впливає наявність обставин, за якими закон пов`язує обов`язкове зупинення виконавчого провадження.

Тому, навіть якщо припустити, що на дату вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача від 28.01.2021 відповідачу дійсно було відомо про наявність визначених частиною першою статті 34 Закону № 1404-VIII підстав для зупинення виконавчого провадження, на стадії прийняття виконавчого документу до виконання відповідач був зобов`язаний відкрити виконавче провадження, оскільки, як вже зазначалося раніше, законних перешкод для прийняття виконавчого документа не існувало, і лише після цього прийняти постанову про зупинення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 05.02.2021 до відповідача надійшла заява ФГ "УКРАЇНА" про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 64318546, оскільки ухвалою Господарського суду Вінницької області від 31.12.2020 у справі № 902/1289/20 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020. В той же день відповідач виніс постанову, якою зупинив вчинення виконавчих дій з примусового виконання даного виконавчого напису - до розгляду питання по суті.

З наведеного слідує, що відповідач діяв в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством. При цьому суд погоджується з доводами про те, що законом не передбачено обов`язку приватного виконавця встановлювати або перевіряти інформацію (правомірність) виконавчого документа, на підставі якого відкривається виконавче провадження.

Позивач також посилається на те, що у постанові про відкриття виконавчого провадження не зазначено про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно.

Дійсно, відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Водночас, як передбачено абзацом 2 пункту 5 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), у разі виконання рішення майнового характеру в постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника за встановленою формою (додатки 1, 2) протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження та попереджає його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, є підстави вважати, що вимога щодо зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно є застосовною у тому разі, якщо здійснюється виконання рішення майнового характеру, яке потребує встановлення майна боржника з метою забезпечення виконання рішення за його рахунок.

Натомість оскаржуваною постановою відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, який не передбачає звернення стягнення на інше майно боржника, окрім як на предмет застави (кукурудзу) за аграрною розпискою, що вказує на недоцільність вимоги виконавця до боржника подати декларацію про доходи та майно.

Крім того, суд вважає, що відсутність у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначених відомостей жодним чином не порушує прав чи законних інтересів позивача як боржника у виконавчому провадженні та не обумовлює ознак протиправності такої постанови.

Щодо постанови про арешт майна боржника, то в цій частині суд зазначає, що одним із заходів примусового виконання рішення у виконавчому провадженні є заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем (п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону № 1404-VIII).

Положеннями частини другої статті 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з абзацом 2 пункту 3 Розділу ХІ Інструкції постанова про арешт майна боржника, яке є предметом застави аграрної розписки, виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, оскаржувана постанова від 28.01.2021 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 64318546 винесена відповідачем правомірно та з дотримання вимог чинного законодавства.

Незаконність вказаної постанови позивач обґрунтовує тим, що у постанові зазначено недостовірні дані, , а саме пункт 5 аграрної розписки замість пункту 50. Тобто, на думку позивача, тим самим відповідач змінив одну безспірну вимогу на іншу та неправомірно наклав арешт на кошти боржника. Крім того, у постанові замість правильного реєстраційного номера аграрної розписки 3240 невірно зазначено 432.

Перевіряючи вказані доводи позивача, судом встановлено, що постановою від 28.01.2021 приватний виконавець Тимощук В.В. наклав арешт на майно боржника ФГ "УКРАЇНА", а саме "1760,284 т кукурудзи 3 класу, врожаю 2020 року, вирощеної на земельних ділянках, зазначених в пункті 50 товарної аграрної розписки, посвідченої 03.03.2020, номер за реєстром 431, приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Посвятенком Ю.Д., дата реєстрації в Реєстрі аграрних розписок 03.03.2020, номер запису 3240; у разі його відсутності чи недостатності - врожаю іншої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися боржником на вказаних у пункті 5 цієї аграрної розписки земельних ділянках".

Отже, крім арешту предмета застави за аграрною розпискою (кукурудза 3 класу в кількості 1760,284 т, врожаю 2020 року), відповідач в порядку альтернативи, у разі відсутності чи недостатності такого товару для повного погашення зобов`язань боржника за вказаною аграрною розпискою, наклав арешт також на врожай іншої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися позивачем на земельних ділянках, вказаних в аграрній розписці.

Але при цьому помилково зіслався на пункт 5 аграрної розписки, замість пункту 50, в якому наведено перелік земельних ділянок загальною площею 234,7046 га, на яких буде вирощено майбутній врожай, що є предметом застави.

Разом з тим суд враховує, що вказана описка ніяким чином не змінює спосіб виконання виконавчого документа з витребування майна на стягнення коштів, як помилково вважає позивач, оскільки у постанові про арешт майна боржника чітко зазначено, що арешт накладається саме на врожай іншої сільськогосподарської продукції, а не на кошти боржника.

Окрім того, як стверджує третя особа, вказана помилка була виправлена постановою відповідача від 09.03.2021, на підставі якої внесено відповідні зміни у Реєстр обтяжень рухомого майна.

Також безпідставними є доводи позивача про начебто невірне зазначення у постанові про арешт майна боржника реєстраційного номера аграрної розписки.

Судом встановлено, що відповідач у вказаній постанові зазначив ті реквізити аграрної розписки, що були повідомлені стягувачем у заяві від 28.01.2021 про примусове виконання виконавчого напису № 1966 від 18.12.2020. Відтак у постанові зазначено, що аграрна розписка посвідчена 03.03.2020, номер за реєстром приватного нотаріуса Посвятенка Ю.Д. 431, дата реєстрації в Реєстрі аграрних розписок 03.03.2020, номер запису 3240.

З наведеного формулювання видно, що 431 - це номер, за яким приватний нотаріус зареєстрував аграрну розписку в реєстрі, тоді як 3240 - це номер аграрної розписки в Реєстрі аграрних розписок, в якому аграрна розписка підлягає обов`язкові реєстрації, про що безпосередньо зазначено у самій розписці.

Отже, суд не вбачає жодної невідповідності, а тому відхиляє доводи позивача в цій частині.

Щодо постанови про стягнення розміру мінімальних витрат, то її протиправність позивач обґрунтовує тим, що постанова повинна містити розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця, чого в даному випадку відповідач не зробив.

Насамперед суд звертає увагу на те, що позивач ніяк не пояснив, яким чином цей начебто недолік оскаржуваної постанови порушує його права та законні інтереси як боржника у виконавчому провадженні.

Крім того, суд враховує, що згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Водночас пунктом 1 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про аграрні розписки" у разі невиконання боржником за аграрною розпискою зобов`язань за аграрною розпискою у вказаний у ній строк кредитор за аграрною розпискою має право звернутися до особи, уповноваженої вчиняти нотаріальні дії, за вчиненням виконавчого напису, який підлягає негайному виконанню і на підставі якого орган або особа, що здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів протягом семи днів забезпечує передачу кредитору за аграрною розпискою предмета застави аграрної розписки.

Таким чином, доводи позивача про те, що у постанові від 28.01.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 64318546 відповідач повинен був зазначити розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця є безпідставними, оскільки, по перше, цієї постановою вирішувалося питання про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження, по-друге, у даному випадку така винагорода стягненню не підлягає, по третє, доводи в цій частині не свідчать про порушення суб`єктом владних повноважень будь-яких прав та інтересів позивача.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою "Право на ефективний засіб юридичного захисту" вказує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та третьої особи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що під час розгляду справи не підтвердився факт порушення законних прав та інтересів позивача внаслідок прийняття оскаржуваних рішень, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З огляду на вимоги статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: фермерське господарство "УКРАЇНА" (, місцезнаходження: вул. Островського, 29, с. Стара Прилука, Липовецький район, Вінницька область, 22511);

2) відповідач: приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Дмитрович (посвідчення приватного виконавця № 0466 від 20.02.2020, адреса офісу: вул. Соборна, 8, оф. 301, м. Вінниця, 21050);

3) третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" (, місцезнаходження: вул. Миколи Пимоненка, 13, офіс 4А/41, м. Київ, 04050).

Повне судове рішення складено 25.03.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович