Справа № 296/6804/20
Суддя: Петровська М. В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/6804/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючого судді Петровської М.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Канарської Христини Романівни, управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2918580 від 03.08.2020 року, винесену поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капралом поліцїї ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 27.07.2020 рухався за кермом автомобіля та був зупинений відповідачем через перевищення дозволеної швидкості. 03.08.2020 на його адресу надійшов лист, з якого вбачається, що клопотання про відкладення розгляду справи відхилено, винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2918580 за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 510 грн. Вважає постанову неправомірною, оскільки: відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення; оскаржувану постанову винесено із істотним порушенням прав та правових гарантій, зокрема, йому відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, винесено без його участі, без ознайомлення з матеріалами справи, без з`ясування відсутності чи наявності клопотань, без забезпечення права на захист, внаслідок чого не мав часу та фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КпАП України; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17320 є недопустимим доказом внаслідок не зазначення про відповідність приладу вимогам нормативно-правових актів чи нормативних документів, як того вимагає Порядок проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів № 193 від 08.02.2016.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Зокрема, вказує, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Щодо правомірності відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, то позивачу була надана можливість скористатися своїми правами та клопотання про перенесення розгляду справи задоволено, що підтверджується повідомленням про запрошення до підрозділу патрульної поліції з підписом позивача про його отримання. Повторно подане письмове клопотання про відкладення розгляду справи відхилено у зв`язку з відсутністю обмежень пересування громадян по території України, в той час як позивач не заявляв клопотань про розгляд справи в режимі відеозв`язку. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, яким він обґрунтовує свій позов, а саме, що керуючи транспортним засобом Mazda СХ-3, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався, не перевищуючи встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті. Натомість факт порушення ПДР позивачем відображено на фотознімку та на відеозаписі з пристрою TruCam LTI 20/20 ТС001158 (фотознімок _61000_0727_105714; відеозапис _61000_0727_105714). Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012, тому його покази оцінювались інспектором як доказ в розумінні статті 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Звертає увагу, що зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2918580 від 03.08.2020, в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказано технічний пристрій, на який проводився відеозапис. Відтак, оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону.

Відзиву від управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції до суду не надходило.

Ухвалою суду від 22.09.2020 в справі відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням учасників справи.

Ухвалами суду від 27.11.2020 за клопотанням позивача залучено Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції до участі у адміністративній справі № 296/6804/20 як співвідповідача, витребувано докази від відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції.

В судове засідання, призначене на 01.02.2021, позивач та відповідач не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 27.07.2020 поліцейським управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Канарською Х.Р. складено повідомлення про запрошення ОСОБА_1 для розгляду вчиненого адміністративного правопорушення на 03.08.2020 о 09 год за місцезнаходженням: м.Рівне, вул.С.Бандери, 14 А, кімната 12. АД М-06 «Київ-Чоп», 274 км (10 год.57 хв.).

29.07.2020 позивачем складено клопотання про відкладення розгляду справи, яка призначена на 03.08.2020, в зв`язку з пандемією коронавірусної інфекції.

Листом від 03.08.2020 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у задоволенні клопотання, оскільки обмеження в пересуванні громадян по Україні відсутнє, а також про розгляд 03.08.2020 справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №2918580 за ч.3 ст.122 КУпАП в розмірі 510 грн.

У відповідності до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2918580 від 03.08.2020, 27.07.2020 о 10:57 на 274 км А/Д М-06 «Київ-Чоп», ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 50 км/год в н.п.Користь познач. д.з.5.45, 5.46, а саме рухався зі швидкістю 113 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на 50 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam LTІ 20/20 ТС 001158.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.

Не погоджуючись з постановою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №580-VIII).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону №580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 №596-VІІ статтю 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно до частини другої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, винесення відповідачем оскаржуваної постанови без попереднього складення протоколу про адміністративне правопорушення відповідає нормам чинного законодавства, а доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №201/8292/17 (адміністративне провадження №9901/17392/18), які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У відповідності до ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП не передбачає обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд враховує те, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд його справи на 03.08.2020 та мав можливість підготуватись до розгляду справи, ознайомитись з матеріалами справи, забезпечити участь захисника, тощо, тобто відповідачем була надана можливість позивачу реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП. Разом з тим, ОСОБА_1 , клопочучи про відкладення розгляду справи з 03.08.2020 на іншу дату, послався на пандемію коронавірусу без надання доказів, яким чином пандемія коронавірусу перешкодила йому особисто з`явитись для розгляду справи, тобто поважність причин неможливості особисто з`явитися на розгляд справи 03.08.2020 не конкретизовано та доказово не підтверджено. У зв`язку із наведеним, суд вважає правомірним розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідачем щодо ОСОБА_1 без участі останнього, оскільки суб`єктом владних повноважень дотримано вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині належної процедури розгляду справи та забезпечення у такій процедурі прав позивача.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частина 3 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Відповідно до ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З роздруківки фотографії, здійсненої лазерним вимірювачем швидкості TruCam № ТС001158 вбачається, що автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 27.07.2020 о 10:57:14 год. рухався по а/д М-06 «Київ-Чоп» 274 км, зі швидкістю 113 км/год.

З постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №2918580 від 03.08.2020 видно, що швидкість руху вимірювалась приладом TruCam LTІ 20/20 ТС 001158.

З Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки серії А № 006694, долученого відповідачем до свого відзиву, слідує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Крім того, вказаний засіб вимірювальної техніки був включений у перелік засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 437 від 05 квітня 2012 року.

В той же час, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі «Про затвердження переліку типів засобів вимірювальної техніки, стандартних зразків складу та властивостей речовин і матеріалів та внесення змін до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, переліків типів засобів вимірювальної техніки, стандартних зразків складу та властивостей речовин і матеріалів» № 1362 від 02.11.2015 року, було виключено вимірювальний засіб TruCam з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Тобто, вказаний наказ був прийнятий після отримання TruCam LTI 20/20 № ТС 000542 сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки, а чинним законодавством не передбачено повторного проходження сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

До того ж, для засобу вимірювальної техніки TruCam міжповірочний інтервал визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік. Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення і результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193 (далі - Наказ № 193 від 08.02.2016).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17320, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 18.11.2019, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 ТС 001158, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується також наявністю виданого Адміністрацією держспецзв`язку експертного висновку від 11.06.2020 № 04/03/02-1452, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015.

З журналу обліку видачі, повернення лазерних вимірювачів швидкості та копії листа про розстановку сил та засобів роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції від 27.07.2020 вбачається, що в цей день відповідач був забезпечений лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 ТС 001158.

У зв`язку із наведеним та наданими відповідачем до суду сукупності доказів, суд приходить до переконання, що засіб вимірюваної техніки TruCam LTI 20/20 № ТС 001158, є належним засобом для встановлення швидкості руху транспортних засобів. При цьому загальна вказівка у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17320 про відповідність засобу вимогам технічної документації не може сама по собі свідчити про недопустимість та неналежність свідоцтва як доказу у цих спірних правовідносинах, на що вказує позивач.

Разом з тим, згідно роздруківки фотографії, наявної в матеріалах справи, здійсненої лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20, встановлено, що місце фіксації перевищення дозволеної швидкості А/Д М-06 «Київ-Чоп» 274 км, різниться з вказаним місцем адміністративного правопорушення в постанові серії ЕАМ №2918580 від 03.08.2020- н.п.Користь познач. д.з.5.45, 5.46.

Пункт 1.10 Правил дорожнього руху України містить наступні визначення термінів: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта".

Згідно вимог п.12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 2 ст.283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо обставин скоєння правопорушення.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач рухався в межах населеного пункту Користь. Зокрема, відсутні відео- та фото-, інші докази, в яких зафіксовано дорожній знак 5.45. 5.46 ПДР із прив`язкою до населеного пункту, де рухався позивач, про що безпосередньо вказано в оспорюваній постанові, а наявні фотознімок _61000_0727_105714 та відеозапис _61000_0727_105714 таких відомостей не містять.

Отже, надані відповідачем докази на підтвердження обставин вчинення правопорушення п.12.4 Правил дорожнього руху не містять відомостей стосовно того, що в зоні фіксації вимірювачем TruCam LTІ 20/20 ТС 001158 о 10:57 швидкості руху транспортного засобу Mazda СХ-3, державний номерний знак НОМЕР_1 , були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками: 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта".

Отже, суд позбавлений можливості встановити, що ОСОБА_1 дійсно перевищив швидкість, яка встановлена в межах 50 км/год в населеному пункті, в зоні дії дорожніх знаків 5.45. 5.46, внаслідок чого на нього накладено штраф відповідно до постанови серії ЕАМ №2918580 від 03.08.2020.

Крім того, згідно ч.1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Враховуючи наведене, пристрій для фіксації швидкості транспортного засобу має бути розміщений стаціонарно (бути закріпленим). Іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», цей закон не передбачає.

Натомість, з дослідженого судом відеозапису (файл _61000_0727_105714) вбачається, що замір швидкості транспортного засобу Mazda СХ-3, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснювався працівником поліції приладом TruCam, який не закріплено стаціонарним способом, про що свідчить якість відеозапису, що не відповідає приписам ст.40 Закону України «Про Національну поліцію».

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи наведене та надані сторонами докази у сукупності, позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 19, 72-77, 241-246, 257, 262, 268-272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Канарської Христини Романівни, управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (вул. Степана Бандери, 14А, м. Рівне, 33000, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Канарської Христини Романівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2918580 від 03.08.2020.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд міста Житомира протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено: 17.02.2021.

Cуддя М. В. Петровська