Справа № 638/17651/19
Суддя: Латка І. П.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/34/21
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Котельнікової А.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративну справу за позовом громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 до Головного управління Держаної міграційної служби України у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження,

в с т а н о в и в:

14 листопада 2019 року громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова як адміністративного з адміністративним позовом до Головного управління Держаної міграційної служби України у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що прибув до України у лютому 2018 року з метою навчання у Харківському національному університеті В.Н. Каразіна. В Україні був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 строком дії до 26 липня 2019 року. Через проблеми із навчанням в університеті посвідка на тимчасове проживання була скасована. Зазначає, що не може повернутися до країни громадянської належності через побоювання стати жертвою переслідувань, оскільки змінив релігію з ісламу на християнство, і такі дії засуджуються та жорстоко караються у Ірані.

27 серпня 2019 року за порушення правил перебування іноземних громадян на території України позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МХК 126595. Сума штрафу була сплачена.

Позивач зазначив, що через побоювання стати жертвою переслідувань та ситуацію, що загрожує його життю, безпеці та свободі у Ірані він вирішив звернутись за захистом в Україні, у зв`язку з чим 31 жовтня 2019 року та 04 листопада 2019 року звернувся до відділу по роботі з шукачами притулку та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Співробітники вказаного відділу повідомили позивачу, що відносно нього було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження, і що вони зможуть прийняти цю заяву до розгляду лише після того як буде оскаржено до суду рішення про примусове повернення.

Позивач вважає дане рішення незаконним, протиправним, прийнятим із порушенням встановленого порядку, упереджено, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, через що підлягає скасування.

Громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Ісламської республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відзиві на позовну заяву ГУ ДМС України в Харківській області просило суд у задоволенні позовних вимог відмовити та зазначило, що за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні чинним законодавством передбачається адміністративна відповідальність. Відтак на момент виявлення позивача у м. Харкові законність тимчасового проживання підтвердженою не була, оскільки останній у визначений законодавством порядку прибув в Україну 20 серпня 2019 року через ПП «Велика Писарівка» у приватних справах з терміном транзиту 72 години. Після закінчення терміну транзиту з країни не виїхав. З пояснень наданих позивачем найближчим часом мав намір виїхати за межі України.

Окрім того, відповідач зазначив, що 25 лютого 2019 року посвідка позивача на тимчасове проживання № НОМЕР_2 була скасована у зв`язку з відрахуванням з навчального закладу. Термін законного транзитного перебування на території України сплив 23 серпня 2019 року. Отже, з 23 серпня 2019 року позивач перебував в Україні нелегально, та на момент виявлення останнього 27 серпня 2019 року знаходився на території України нелегально. Отже, після закінчення легального терміну перебування своєчасно не виїхав. Дані обставини відповідач вважає законною підставою відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та подальшого прийняття законного, обґрунтованого та такого, що прийняте відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення позивача до країни походження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Тонекабон в Ісламській Республіці Іран, що підтверджується копією національного паспорта позивача, виданого 26 липня 2017 року Імміграційною та паспортною поліцією (а.с.10-11).

Постановою начальника Слобідського РВ у м. Харкові РУ ГУ ДМС України в Харківській області ПН МХК 126595 від 29 серпня 2019 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 12).

Фактичною підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що 27 серпня 2019 року в Слобідському РВ м. Харкова о 09 год 15 хв встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться з 18 травня 2019 року на території України без реєстрації по теперішній час.

28 серпня 2019 року начальником Слобідського РВ у м. Харкові РУ ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення, погоджене з начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області, про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Пунктом 7 частиною 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно положень п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 9, п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Тонекабон, є громадянином Ірану, що підтверджено копією національного паспорту громадянина Ірану № НОМЕР_3 .

28 серпня 2019 року начальником Слобідського РВ у м. Харкові РУ ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в країну походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07 вересня 2019 року, оскільки останній проживав на території України без документів на право проживання (а.с. 53-54).

Вказане рішення вручено громадянину Ірану ОСОБА_1 в день його винесення, що підтверджено відповідним особистим підписом останнього.

У ході опитування громадянин Ірану ОСОБА_1 , надав пояснення, що прибув в Україну 20 серпня 2019 року через ПП «Велика Писарівка» у приватних справах з терміном транзиту 72 години. Після закінчення терміну транзиту з країни не виїхав та не оформив документів на проживання в Україні у зв`язку з матеріальними труднощами. Родичів громадян України не має. За посвідкою на тимчасове проживання на території України не звертався. Постійного заробітку не має (а.с. 56).

Встановлені обставини, а саме нелегальне становище громадянина Ірану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчать про те, що ним порушені вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Виходячи з положень частини 1 статті 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при ухваленні рішення про примусове повернення не враховано тієї обставини, що позивач змінив віросповідання з ісламу на християнство, і такі дії засуджуються та жорстоко караються у Ірані, на підтвердження чого надано копію Пам`ятки Таїнства Хрещення від 20 жовтня 2019 року та копію ОСОБА_3 від 21 жовтня 2019 року (а.с. 14-15).

Згідно із п. п. 14, 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Третя країна - країна, яка не є країною походження іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» транзитний проїзд - в`їзд іноземця або особи без громадянства в Україну з однієї держави, переміщення в межах визначеного у проїзному квитку часу (а в разі відсутності квитка - строку, фактично необхідного для перетинання території України на відповідному виді транспорту) через територію України та виїзд за її межі до іншої держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Суду не надано доказів того, що громадянином Ірану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було ініційовано процедуру оформлення документів на імміграцію в Україну на підставі Закону України «Про імміграцію», чи вжито заходів щодо продовження строку перебування на території України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що починаючи з 23 серпня 2019 року, тобто після закінчення 72-годинного легального транзитного перебування на території України, громадянин Ірану ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

За змістом положень спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» (далі - Інструкція № 353/271/150) іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворенні на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до пункту 5 розділу I вказаної Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

За приписами пункту 6 розділу I Інструкції № 353/271/150 примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Доводи позивача щодо зміни віросповідання з ісламу на християнство як підстави для скасування рішення про примусове повернення до країни походження від 28 серпня 2019 року, суд до уваги не бере, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення, позивачем не було здійснено зміну віросповідання, адже з копій Пам`ятки Таїнства Хрещення та Пам`ятки Таїнства Миропомазання вбачається, що позивач прийняв християнства майже через два місяці після прийняття даного рішення, а саме 20-21 жовтня 2019 року.

Суд зазначає, що дана обставина не може бути підставою для скасування рішення, оскільки на час прийняття рішення вона не існувала. Однак, зважаючи на вагомість аргументів позивача щодо можливих негативних наслідків для життя та здоров`я позивача у разі повернення до країни походження, і як на підставу для скасування рішення про примусове повернення до країни походження, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що ці питання не стосуються предмету розгляду даної справи. Зміст правовідносин, на які посилається позивач, зокрема щодо побоювань стати жертвою переслідувань через зміну релігії з ісламу на християнство, становить інший предмет спору, який охоплюється правовим регулюванням правових відносин щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і так само правовідносини щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Окрім того, суд зазначає, що твердження позивача про відсутність перекладача під час прийняття рішення про примусове повернення з України не є підставою для скасування рішення, виходячи з такого.

Пунктом 2.5. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, передбачено, що рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6). Рішення про примусове видворення виносить адміністративний суд у присутності затриманого.

У разі відмови іноземця від підпису посадова особа робить запис про це в рішенні про примусове повернення, нижче ставляться підписи перекладача та законного представника (у разі їх наявності). У разі відсутності перекладача та законного представника такий запис робиться в присутності двох понятих ( п.2.6.).

Матеріали справи містять рішення начальника Слобідського РВ у м. Харкові РУ ГУ ДМС України в Харківській області від 28 серпня 2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому вказано, що позивач не потребує перекладача (а.с. 53-54, 55).

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення начальника Слобідського РВ у м. Харкові РУ ГУ ДМС України в Харківській області від 28 серпня 2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 30, 72-77, 139, 241, 246, 255, 288, 295, 297, 382 КАС України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 до Головного управління Держаної міграційної служби України у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження відмовити.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 березня 2021 року.

Суддя І.П. Латка