Справа № 640/6191/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 березня 2021 року м. Київ № 640/6191/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченко І.М. розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову у справі

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
доПриватного виконавця виконавчого округу м. Київ Лановенко Людмили Олегівни (02094, м. Київ, вул. Ю. Поправки, 6, офіс 17)
провизнання протиправними дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Лановенко Людмили Олегівни, в якому просить:

визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни щодо подання в Державне підприємство «СЕТАМ» заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна та передачі в Державне підприємство «СЕТАМ» на примусову реалізацію нерухомого майна - нежилих приміщень з № 1 по № 20 приміщень 200 по АДРЕСА_2 у виконавчому провадженні № 58823149.

Одночасно, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просив : вжити заходів забезпечення позову у даній справі, шляхом постановлення ухвали про заборону приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмилі Олегівни, Державному підприємству «СЕТАМ» на вчинення будь-яких дій, спрямованих на реалізацію арештованого нерухомого майна - 1/2 ідеальних частки нерухомого майна -нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень 200, по АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Подана заява обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Лановенко Людмили Олегівни знаходиться виконавчий лист № 761/15093/13-ц, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 20.11.2013 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від р від 13 вересня 2013 року по справі №761 /15093/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як зазначає, позивач, між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» 18 червня 2008 року було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL3023 та додаткову угоду до нього № BL3023l (далі - Кредитний договір), відповідно до яких ОСОБА_2 в межах ліміту кредитної лінії було надано 520000 доларів США строком до 31 травня 2009 року зі сплатою 13,45% річних. В подальшому між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткові угоди, за якими сторонами було погоджено зміну відсоткових ставок за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 18 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3996 (далі -Договір іпотеки), згідно п. 1.1. якого в іпотеку ПАТ «Універсал Банк» було передано нерухоме майно: нежилі приміщення з №1 по №20 групи приміщень 200 з по АДРЕСА_2 .

При цьому, рішенням Шевченківського районного суду від 13 жовтня 2014 року по справі № 761/6911/2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року по справі № 22-Ц-796/14103/2014 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в. літ А) по АДРЕСА_2 .

В подальшому, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року по справі № 761/16382/14-ц визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.06.2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою Світланою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 2448.

Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року по справі №761/2312/17 визнано недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме нежилих приміщень з № 1 по № 20 приміщень 200 по АДРЕСА_2 , оформлених протоколом проведення електронних торгів від 02.10.2016 року № 202031, а рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року у справі № 761/34077/16-ц знято арешт з 1/2 частини нежилих приміщень з № 1 но № 20 приміщень 200 по АДРЕСА_2 , оформлених протоколом проведення електронних торгів від 02.10.2016 року № 202031.

При цьому, як зазначає позивач, з офіційного сайту «СЕТАМ» він дізнався, що нерухоме майно: нежилі приміщення з №1 по №20 групи приміщень № 200, загальною площею 408.30 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 виставлено на примусову реалізацію на прилюдних торгах.

У той же час, позивач, беручи до уваги, викладене вище, вважає, що нежилі приміщення з №1 по №20 групи приміщень № 200, загальною площею 408.30 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , Ѕ яких належить йому праві приватної власності, не можуть бути примусово реалізовано на прилюдних торгах.

А тому, на думку позивача, своєчасне невжиття заходів по забезпеченню позову може стати перешкодою для належного та повного захисту і відновлення порушених цивільних прав, оскільки, вказане Нерухоме майно на даний момент може бути безперешкодно відчужено на користь третьої особи на електронних торгах.

Також позивач звертає увагу, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, в тому числі шляхом, постановлення ухвали про заборону приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмилі Олегівни, Державному підприємству «СЕТАМ» на вчинення будь-яких дій, спрямованих на реалізацію арештованого нерухомого майна - 1/2 ідеальних частки нерухомого майна - нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень 200, по АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 також викликані необхідністю нівелювання реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду по справі та своєчасне невжиття цих заходів може стати перешкодою для належного та повного захисту і відновлення порушених цивільних прав позивача, в зв`язку з тим, що вказане майно може бути безперешкодно відчужено на користь третіх осіб.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) виключено;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вказано вище, заявник просить забезпечити позов, шляхом заборони відповідачу та Державному підприємству «СЕТАМ» на вчинення будь-яких дій, спрямованих на реалізацію арештованого нерухомого майна - 1/2 ідеальних частки нерухомого майна -нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень 200, по АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовано існуванням очевидної небезпеки заподіяння до ухвалення рішення в даній справі шкоди правам та інтересам позивача.

Суд звертає увагу, що згідно преамбули Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заходами примусового виконання рішень, відповідно до статті 10 вказаного Закону є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Поряд з цим, у відповідності до абзацу 4 п. 1 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2831/5, датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Отже, підставою для звернення стягнення на майно боржника, зокрема, шляхом реалізації, є відповідна постанова державного або приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем оскаржуються дії приватного виконавця, які пов`язані з виконанням постанови про звернення стягнення на майно боржника.

При цьому, позивачем у даній справі правомірність такої постанови не оскаржується, як і не заявлено вимог зобов`язального характеру, а відтак задоволення його клопотання про забезпечення позову не буде створювати можливості виконання судового рішення у випадку задоволення позову та ефективного захисту або поновлення його порушених прав.

Також, з огляду на вказані обставини та предмет позову відсутні підстави вважати про наявність й інших підстав, що визначені у ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, заявником не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим підстави для задоволення його клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя І.М. Погрібніченко