Справа № 280/4549/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2021 року м. Дніпросправа № 280/4549/19
(суддя Лазаренко М.С., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №280/4549/19 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізької області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 17 вересня 2020 року звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізької області, згідно з яким просить визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №5-ЗП від 15.08.2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач не підпадає під ознаки визначені законодавцем для ідентифікації суб`єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, тому підстави для застосування до неї штрафних санкцій за порушення п.4 ч.4 ст. 36 Закону України «Про зайнятість населення» відсутні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не використовував працю неоформлених працівників та вимоги припису №93/П виконав у встановлений в останньому термін, а тому відповідно до п. 28 Порядку №823 та п. 2 Порядку №509 підстави для застосування до позивача заходів притягнення до відповідальності відсутні, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає визнанню протиправною та скасуванню. При цьому, суд зазначив про те, що відповідач при прийнятті спірної постанови керувався положеннями Порядку №509 в редакції до 30 серпня 2019 року, які на момент виникнення спірних правовідносин були виключені та/або змінені, що, також, свідчить про помилковість висновків останнього щодо наявності підстав для прийняття спірної постанови про накладення на позивача штрафу №5-ЗН.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права до спірних відносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 05.06.2019 року, на підставі направлення на проведення позапланової перевірки від 15.07.2019 року №774 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Боровською Н.В. з 23.07.2019 по 24.07.2019 була проведена позапланова перевірка позивача ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про зайнятість населення в частині неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності (форма 1-ПА) за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів (форма 1-ПА) (2017 та 2018 роки) щодо працевлаштованих громадян суб`єктами господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні та здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні у інших роботодавців за два звітні періоди підряд 2017-2018 роки (а.с.200.

За результатами проведення перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області з 23.07.2019 р по 24.07.2019 р був складений акт №93 (а.с.12-13).

В ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подала звіт за 2017 рік, за 2018 рік звіт подано18 липня 2019 року за 2017 рік звіт до центру зайнятості не подавала, чим порушила вимоги пункту 4 частини 4 статті 36 Закону України «Про зайнятість населення».

Вказаний акт перевірки підписаний позивачем із відміткою, що на цей акт будуть подані зауваження.

Зауваження подані позивачем 29 липня 2019 року (а.с.15-17).

На підставі акта перевірки відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень від 24.07.2019 р. № 93/П, а саме усунути у строк до 24 серпня 2019 року порушення п.4 ч.4 ст.36 ЗУ «Про зайнятість населення» (подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, відомості про чисельність працевлаштованих ними осіб у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики) (а.с.56).

На підставі акта та у відповідності до Порядку № 509 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, за порушення вимог пункту 4 частини 4 статті 36 Закону України «Про зайнятість населення» було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 15 серпня 2019 року № 5-ЗН про застосування штрафу у розмірі 8346,00 грн (а.с.10).

Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.36 Закону України «Про зайнятість населення» суб`єкти господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, та суб`єкти господарювання, які здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні у інших роботодавців, серед іншого, зобовязані подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, відомості про чисельність працевлаштованих ними осіб у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики.

Згідно із ч.1 Порядку подання форми звітності № 1-ПА «Інформація про кількість працевлаштованих громадян суб`єктами господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні та здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в інших роботодавців», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 07.08.2015 року № 815 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.10.2015 року за № 1225/27670, (далі Порядок №815; чинного на час виникнення спірних відносин) форма звітності № 1-ПА заповнюється суб`єктами господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, та суб`єктами господарювання, які здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в інших роботодавців.

Положеннями ч.3 Порядку №815 передбачено, що звітність подається щороку не пізніше 15 січня після звітного року районним, міським, міськрайонним, районним у містах органам державної служби зайнятості за місцем здійснення діяльності. Якщо останній день строку попадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку подачі звіту є перший після нього робочий день.

При цьому вищезазначені нормативні акти не містять виключень в питаннях подання звітності.

Згідно із ч.4 ст.53 Закону України «Про зайнятість населення» у разі неподання або порушення порядку подання суб`єктом господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні, відповідно до цього Закону відомостей про працевлаштованих ним осіб стягується штраф у двократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на момент виявлення порушення.

Приписами п.1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, (далі Порядок №509 в редакції чинній на час винесення постанови про накладення штрафу) передбачено, що він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи).

Згідно із пунктом 2 Порядку № 509 Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (пункт 3 Порядку № 509).

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Враховуючи те, що порушення позивачем п.4 ч.4 ст.36 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено актом проведеної перевірки, а позивачем не надано будь-яких доказів на спростування встановленого контролюючим органом порушення, відповідач мав обґрунтовані підстави для винесення постанови про накладення штрафу.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних відносин положень Порядку № 509 в редакції з 30.08.2019 року, оскільки постанову про накладення штрафу винесено відповідачем 19.08.2019 року, а тому, на час її винесення він не міг передбачити встановлену законодавством зміну підстав для притягнення до відповідальності.

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути вагу суду першої інстанції на те, що актом перевірки встановлено факт неподання позивачем звітності за 2017 рік та подачу такого звіту з пропуском встановлених законом строків за 2018 рік, при цьому, суд першої інстанції задовольняючи позов виходив, зокрема і з того, що позивачем виконано припис щодо подачі звіту за 2018 рік не звернувши уваги на те, що звіт за 2017 рік на виконання вимог припису позивачем не подавався.

Щодо доводів позивача про фактичне нездійснення такого виду діяльності, як « 78.10. Діяльність агентств працевлаштування» Національної класифікації видів економічної діяльності ДК009:2010 (далі - КВЕД) колегія суддів зазначає наступне.

Головним призначенням КВЕД є визначення і кодування основних і другорядних видів економічної діяльності юридичних осіб, відособлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.

Згідно з розділом 4 Терміни та визначення понять, основний вид економічної діяльності - це вид діяльності суб`єкта, на який припадає найбільший внесок у валову додану вартість (або інший визначений критерій).

Основний вид діяльності 78.10 діяльність агентств працевлаштування був вказаний позивачем на власний розсуд, враховуючи бажані результати власної підприємницької діяльності, відтак ним повинні враховуватись і обов`язки, передбачені таким кодом, при цьому позивачем не надано до суду належних, допустимих, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження доводів щодо нездійснення такого виду діяльності.

Доводи позивача про те, що ним ніколи фактично діяльність, пов`язана з працевлаштуванням не здійснювалась, не спростовують висновків відповідача про наявність підстав притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за неподання звітності, адже обов`язок подання звітності не пов`язано з фактичним виконанням діяльності, а пов`язано саме з реєстрацією особи, як надавача послуг працевлаштування.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів зробила висновок про правомірність оскаржуваної постанови відповідача, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктом 1, 4 частини 1 статті 317, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізької області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №280/4549/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 23 березня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко