Справа № 520/4577/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року

м. Київ

справа № 520/4577/19

адміністративне провадження № К/9901/117/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року (головуючий суддя - Саросєльцева О. В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року (головуючий суддя - Подобайло З. Г., судді: Ральченко І. М., Бартош Н. С.) у справі № 520/4577/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними та скасування висновків, стягнення судових витрат та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати висновок складений за результатами проведення клініко-експертної оцінки Клініко-експертної комісії (далі також - КЕО КЕК) Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації за профілем «хірургічна допомога» від 05 квітня 2017 року (далі також - Висновок КЕО КЕК від 05 квітня 2017 року, Висновок № 1) з приводу надання ОСОБА_1 медичної допомоги та медичного обслуговування у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Он Клінік Харків» (далі - ТОВ «Он Клінік Харків»);

- визнати протиправним та скасувати висновок складений за результатами проведення КЕО КЕК Міністерства охорони здоров`я України від 19 лютого 2019 року (далі - Висновок КЕО КЕК від 19 лютого 2019 року, Висновок № 2), щодо надання ОСОБА_1 медичної допомоги та медичного обслуговування у ТОВ «Он Клінік Харків»;

- стягнути з відповідачів у рівних частинах судові витрати у розмірі 1 536,80 грн;

- стягнути з Міністерства охорони здоров`я України (далі - Міністерство, відповідач -2) на користь позивача моральну шкоду у розмірі 21 000,0 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із незадовільною якістю отриманої медичної допомоги та медичного обслуговування у ТОВ «Он Клінік Харків» 07 березня 2017 року він звернувся із скаргою до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації (далі - Департамент охорони здоров`я, відповідач-1). Складений за наслідками вирішення скарги Висновок КЕО КЕК від 05 квітня 2017 року Департаменту охорони здоров`я не задовольнив заявника ані за процедурою прийняття, ані за змістом остаточного документу, у зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Міністерства. Висновок КЕО КЕК Міністерства від 19 лютого 2019 року (відповідно до якого надання медичної допомоги та медичного обслуговування відповідає стандартам та протоколам надання медичної допомоги) також не задовольнив заявника. На думку позивача, складені відповідачами Висновки КЕО КЕК є незаконними, протиправними, необґрунтованими, некваліфікованими, виготовлені без вивчення необхідної документації та з чисельними порушеннями строків проведення та всупереч вимогам Наказу Міністерства від 05 лютого 2016 року № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування».

З огляду на вищезазначене, позивач звернувся з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування Висновків № 1 та № 2. Крім того стверджує, що у зв`язку із тривалим розглядом його скарги відповідачем-2 йому завдано моральні страждання, які він оцінює у 21 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Міністерство в особі КЕК повторно розглянути питання якості надання ТОВ «Он Клінік Харків» медичної допомоги ОСОБА_1 з дотриманням вимог пункту 2 розділу IV Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України (затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 69 від 05 лютого 2016 року) та пункту 7 Порядку контролю якості медичної допомоги (затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України № 752 від 28 вересня 2012 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012 року за № 1996/22308). У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство в особі КЕК була порушена процедура розгляду скарги пацієнта на якість медичної допомоги, скарга не була розглянута за усіма складовими елементами перевірки, вжиті дії управлінського характеру не свідчать про повноту та об`єктивність перевірки, а спростування, піддане сумніву скаржника відносно Висновку № 1, у процедурі оскарження залишилося невиконаним. Отже, оскільки не було дотримано процедуру розгляду скарги ОСОБА_1 адресованої до Міністерства, суд першої інстанції дійшов висновку, що Висновок від 19 лютого 2019 року при проведенні КЕО КЕК Міністерства складено суб`єктом владних повноважень без дотримання вимог частини другої статті 19 Конституції України, а належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Міністерства в особі КЕК повторно розглянути питання якості надання ТОВ «Он Клінік Харків» медичної допомоги ОСОБА_1 .

Водночас, щодо скасування Висновку КЕО КЕК Департаменту охорони здоров`я від 05 квітня 2017 року, суд першої інстанції зазначив, що такий Висновок, як і Висновок № 2 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, адже не створює змін у стані суб`єктивних прав і обов`язків особи, відтак, не може бути скасований ані в судовому, ані в позасудовому порядку. При цьому суд відзначив, що процедуру проведення КЕО КЕК Департаментом охорони здоров`я- дотримано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 04 грудня 2019 року апеляційну скаргу позивача задовольнив частково. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування Висновку КЕО КЕК від 19 лютого 2019 року скасував. В цій частині прийняв нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував Висновок КЕО КЕК Міністерства від 19 лютого 2019 року. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду залишив без змін.

Другий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 9 розділу IV Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України, затвердженого Наказом № 69, засідання КЕК має відбуватись за обов`язкової участі Голови комісії або заступника Голови комісії. Оскільки на засіданні комісії (19 лютого 2019 року) одночасно були відсутні як Голова комісії, так і заступник Голови Комісії, а заміна вказаних осіб зазначеним Положенням не передбачено, то відповідачем-2 було недотримано порядок проведення засідання КЕК щодо розгляду скарги заявника. Отже Висновок КЕО КЕК від 19 лютого 2019 року, складений за результатами проведення КЕК Міністерства підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги. Позиція інших учасників справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні його позовних вимог, що стосуються Висновку КЕО КЕК від 05 квітня 2017 року. Ухвалити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати Висновок КЕО КЕК від 05 квітня 2017 року Депрартаменту охорони здоров`я. Стягнути судові витрати та моральну шкоду.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що відповідачем-1 порушено процедуру проведення КЕО. Зазначає, що всупереч пункту 7 Розділу IV Положення № 69 у складі Комісії, до того ж не затвердженої нормативно-правовими актами, був відсутній голова Комісії. Це підтверджується тим, що голова КЕК Смецков Д. О. був головуючим на КЕК 05 квітня 2017 року без відповідного на те наказу. Також зазначив, що відповідно до пункту 13 Розділу IV Положення № 69 Комісія, розглядаючи питання якості надання медичних послуг позивачу у ТОВ «Он Клінік Харків» не приймала накази про залучення експертів різних направлень. Більше того, експертний висновок лікаря-проктолога ОСОБА_2 від 03 квітня 2017 року не був затверджений Висновком КЕО 05 квітня 2017 року, що є порушенням пункту 4 Розділу II Наказу № 69. Саме тому, на переконання позивача, оскаржуваний Висновок КЕО КЕК від 05 квітня 2017 року відповідача-1 прийнятий з порушенням частини другої статті 19 Конституції України та підлягає скасуванню.

27 січня 2020 року від представника відповідача-1 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення без змін. У відзиві Департамент охорони здоров`я вказує на те, що оскаржуваний Висновок КЕО КЕК від 05 квітня 2017 року є підсумком вжиття суб`єктом владних повноважень управлінських дій з приводу контролю за якістю надання медичних послуг. Тому предметом судового контролю у порядку адміністративного судочинства є саме відповідність вимогам чинного законодавства контрольно-управлінської діяльності, яка передувала складанню Висновку, а не сам Висновок. Стверджує, що КЕК Департаменту охорони здоров`я діяла у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та здійснила усіх заходів для всебічної та об`єктивної перевірки фактів, викладених у зверненні ОСОБА_1 .

Цього ж дня відповідач-2 також надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення без змін. Вказує, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань та причинно-наслідковий зв`язок між виникненням зазначених страждань та діями відповідача, що є обов`язковою умовою для встановлення судом обґрунтованості заявленої моральної шкоди.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив Департаменту охорони здоров`я та Міністерства. Крім того, у доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 просить постановити окрему ухвалу відповідно до статті 249 КАС України щодо притягнення до відповідальності винних посадових осіб Департаменту охорони здоров`я, Міністерства та членів КЕК.

Також, у зв`язку із прийняттям Другим апеляційним адміністративним судом додаткової постанови про розподіл судових витрат у справі, позивач змінив заявлені у касаційній скарзі вимоги про відшкодування судових витрат щодо їх розміру.

10 березня та 21 серпня 2020 року позивач надіслав до суду додаткові пояснення у справі.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року.

Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М. від 24 березня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено касаційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до статі 345 КАС України.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_1 починаючи з 2011 року отримував медичну допомогу та медичне обслуговування в ТОВ «Он Клінік Харків».

Уважаючи лікування неякісним та неефектним ОСОБА_1 звернувся 07 березня 2017 року з відповідною скаргою до Департаменту охорони здоров`я.

За результатами розгляду скарги оформлено Висновок КЕО КЕК за профілем «хірургічна допомога» Департаменту охорони здоров`я Харківської ОДА від 05 квітня 2017 року (Висновок № 1).

26 квітня 2017 року ОСОБА_1 оскаржив вищезазначений Висновок № 1 до МОЗ України.

10 серпня 2017 року заявник звернувся із скаргою до Міністерства з приводу перевірки КЕК Міністерства якості медичного обслуговування ТОВ «Он Клінік Харків» та МЦ «Глорі» ФОП ОСОБА_3

Якість та обсяги медичної допомоги від ТОВ «Он Клінік Харків» були предметом звернення ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

15 листопада 2017 року листами №17-06/М-17753, М-16572/17424-зв Міністерство для проведення КЕО витребувало від Департаменту охорони здоров`я перелік відповідних документів.

У зв`язку з ненаданням відповідних документів, Міністерство 07 лютого 2018 року листами №17-06/М-17753, М-16572/1924-зв витребувало документи для проведення КЕО від ТОВ «Он Клінік Харків» та ТОВ «Глорі ЛТД» ФОП ОСОБА_3 .

Листом від 04 липня 2018 року №17-06/М-7105/8307-зв Міністерство сповістило ОСОБА_1 про поточний стан виконання роботи з оцінки якості наданих медичних послуг. Повідомлено позивача, що у разі надходження від зазначених суб`єктів господарювання копій документів, необхідних для проведення КЕО якості надання медичної допомоги, Міністерство забезпечить експертизу зазначених документів та розгляд звернення заявника на засіданні КЕК МОЗ України.

Листом від 04 липня 2018 року №17-06/М-7105/8306-зв Міністерство вкотре витребувало від ТОВ «Медичний центр Он клінік Харків» та ФОП ОСОБА_3 перелік відповідних документів.

Також судами попередніх інстанцій установлено, що Міністерство листом від 07 грудня 2018 року №17-06/М-16359/14718-зв повідомило заявника про розгляд одержаного від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (лист від 07 листопада 2018 року № 21.4/8-М321155.18-4/20-82) звернення стосовно проведення КЕО якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування заявнику в умовах ТОВ «Он Клінік Харків» і ФОП ОСОБА_3 та сповістило, що для надання об`єктивної та обґрунтованої оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування у цьому випадку та у зв`язку із залученням до проведення КЕО якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування експертів КЕК Міністерства за декількома напрямками, Міністерством було вирішено подовжити термін проведення експертизи медичної документації.

Суди зауважили, що оскільки звернення заявника від 07 березня 2017 року стосувалося саме діяльності ТОВ «Он Клінік Харків», то відповідачами перевірялася діяльність саме цього закладу охорони здоров`я.

Наказом Міністерства від 15 лютого 2019 року №14-Адм було оформлено рішення про проведення КЕО надання медичної допомоги та медичного обслуговування, зокрема і заявникові, та призначено засідання постійно діючої КЕК Міністерства на 19 лютого 2019 року.

Результати виконання цього наказу та проведення КЕО оформлені Висновком від 19 лютого 2019 року (Висновок №2), відповідно до якого надання медичної допомоги та медичного обслуговування заявнику у ТОВ «Он Клінік Харків» відповідає стандартам та протоколам надання медичної допомоги.

Вважаючи вищезазначені Висновки КЕО КЕК №1 та №2 незаконними, протиправними, необґрунтованими, некваліфікованими, складеними без вивчення необхідної документації та з чисельними порушеннями порядку проведення та строків проведення визначених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 лютого 2016 року №69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування», ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, Верховний Суд застосовує у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII (далі - Закон № 2801-XII, законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Згідно приписів статті 6 Закон № 2801-XII кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, в тому числі, достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь.

У відповідності до положень статті 7 Закон № 2801-XII, зокрема, держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом здійснення державного і можливості громадського контролю та нагляду в сфері охорони здоров`я.

Водночас, відповідно до частини першої статті 12 та частини першої статті 14 Закону № 2801-XII охорона здоров`я - один з пріоритетних напрямів державної діяльності. Держава формує політику охорони здоров`я в Україні та забезпечує її реалізацію.

Реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи виконавчої влади.

Так, наказом МОЗ України від 28 вересня 2012 року № 752 затверджено Порядок контролю якості медичної допомоги (Порядок № 752), який згідно його пункту 1, було розроблено з метою впровадження та організації роботи щодо управління якістю медичної допомоги.

Цей Порядок, відповідно до пункту 2, спрямований на забезпечення одержання пацієнтами медичної допомоги належної якості.

За приписами пунктів 7 та 8 Порядку № 752, контроль якості надання медичної допомоги здійснюється за такими складовими: структура, процес та результати медичної допомоги; організація надання медичної допомоги; контроль за реалізацією управлінських рішень; відповідність кваліфікаційним вимогам медичних працівників, у тому числі керівників закладів охорони здоров`я; вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги; забезпечення прав та безпеки пацієнтів під час надання їм медичної допомоги.

Контроль якості наданої медичної допомоги проводиться у випадках смерті пацієнтів, первинного виходу на інвалідність осіб працездатного віку, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання закладами охорони здоров`я стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжувалися скаргами пацієнтів та/або близьких осіб, які доглядають за пацієнтами, шляхом клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.

Клініко-експертна оцінка якості та обсягів медичної допомоги здійснюється шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації медичними радами закладів охорони здоров`я, клініко-експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я України та/або управлінь охорони здоров`я протягом 30 днів з дня надходження відповідного звернення або з ініціативи Міністерства охорони здоров`я України, про що складається висновок за результатами клініко-експертної оцінки за формою, наведеною в додатку до цього Порядку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування» від 05 лютого 2016 року № 69 (далі - Наказ № 69) було затверджено, Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України (далі - Положення про КЕК МОЗ) та Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі - Положення про КЕК відповідного органу охорони здоров`я).

Відповідно до цих Положень робота КЕК (МОЗ та відповідного органу охорони здоров`я) забезпечується ідентично.

Відмінним є те, що КЕО якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування КЕК МОЗ проводиться після розгляду скарг КЕК відповідного органу охорони здоров`я. Також КЕО якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування КЕК МОЗ проводиться у разі незгоди заявника з висновком за результатами КЕО КЕК відповідного органу охорони здоров`я.

МОЗ здійснює координаційну, консультативну та дорадчу функції з питань організації роботи КЕК чи відповідного органу охорони здоров`я.

За загальними принципами вищезгаданих Положень затверджених наказом № 69, КЕК (КЕК МОЗ) є консультативно-дорадчим органом, діючим на постійній (без виїзду на місце конкретного випадку) або тимчасовій основі (у разі виїзду на місце конкретного випадку), що утворюється для колегіального розгляду звернень фізичних та юридичних осіб, правоохоронних органів щодо клініко-експертних питань профілактики, діагностики, медичного лікування, реабілітації, оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування за конкретними випадками у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування (далі - ЗОЗ) та фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність у сфері охорони здоров`я у відповідній адміністративно-територіальній одиниці України (далі - ФОП ).

Підставою для розгляду КЕК (КЕК МОЗ) відповідних клінічних питань профілактики, діагностики, медичного лікування та реабілітації у ЗОЗ та ФОП і здійснення клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги та медичного обслуговування відповідно до цього Положення є наказ відповідного органу (МОЗ/відповідний орган охорони здоров`я).

Рішення про утворення або ліквідацію КЕК (КЕК МОЗ), її кількісний та персональний склад затверджуються наказами відповідного органу (МОЗ/відповідний орган охорони здоров`я).

Основним завданням КЕК (КЕК МОЗ) є проведення експертної оцінки запитуваної КЕК (КЕК МОЗ) документації, яка передбачає клініко-експертну оцінку якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування шляхом експертизи первинної облікової документації, клінічних питань профілактики, діагностики, лікування та реабілітації, наявності відповідної кваліфікації спеціалістів за напрямом надання медичної допомоги та медичного обслуговування відповідно до вимог клінічних протоколів надання медичної допомоги, нормативно-правових актів у сфері охорони здоров`я.

Клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування проводиться у випадках смерті пацієнтів, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання ЗОЗ або ФОП стандартів медичної допомоги та медичного обслуговування, клінічних локальних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжувалися скаргами заявника та/або особи, яка представляє інтереси заявника.

Клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування проводиться протягом 30 календарних днів з дня надходження запиту чи звернення фізичної або юридичної особи. У разі неможливості прийняття рішення за цей час строк розгляду може бути продовжений на 15 календарних днів.

За результатами проведеної клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування складається Експертний висновок за формою, наведеною у додатку до цього Положення, який затверджується висновком за результатами клініко-експертної оцінки КЕК (КЕК МОЗ) за формою, наведеною у додатку до Порядку контролю якості медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 28 вересня 2012 року № 752, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012 року за № 1996/22308 (далі - висновок КЕО).

Повторна клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування одного й того самого громадянина з одного й того самого питання КЕК (КЕК МОЗ) не проводиться.

На засіданні КЕК (КЕК МОЗ) у разі потреби або за особистою ініціативою може бути присутній заявник та/або особа, яка представляє інтереси заявника.

До прав та обов`язків КЕК (КЕК МОЗ), у відповідності до приписів розділу III Положень затверджених наказом № 69, належать, зокрема: залучення до проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування експертів КЕК (КЕК МОЗ) та/або інших спеціалістів за наявності відповідної кваліфікації за напрямом надання медичної допомоги та медичного обслуговування (за їх згодою) для надання Експертного висновку; витребування у Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, ЗОЗ, установ, підприємств, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування або ФОП інформації (матеріалів) з питань, що належать до повноважень КЕК (КЕК МОЗ).

У пунктах 1-3 розділу IV Положень затверджених наказом № 69 зазначено, що до складу КЕК (КЕК МОЗ) входять працівники відповідного органу охорони здоров`я (МОЗ), спеціалісти, які мають відповідну кваліфікацію за спеціальністю, а також можуть входити інші фахівці та представники громадських організацій, асоціацій у сфері охорони здоров`я, представники професійних спілок, їх об`єднань у сфері охорони здоров`я, організацій роботодавців, їх об`єднань у галузі охорони здоров`я (за їх згодою).

КЕК (КЕК МОЗ) проводить клініко-експертну оцінку якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування, а саме оцінює: структуру, процеси та результати медичної допомоги та медичного обслуговування; якість надання медичної допомоги та медичного обслуговування; дотримання Основ законодавства України про охорону здоров`я; відповідність кваліфікаційним вимогам медичних працівників, у тому числі керівників ЗОЗ; вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги та медичного обслуговування; забезпечення прав та безпеки пацієнтів під час надання їм медичної допомоги та медичного обслуговування.

Під час проведення КЕК (КЕК МОЗ) клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування без виїзду на місце конкретного випадку опрацьовуються офіційно надіслані копії (з печаткою закладу та підписом головного лікаря або заступника головного лікаря) або оригінали запитуваної документації.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9,12, 13 Розділу IV Положень затверджених наказом

№ 69 до складу КЕК (КЕК МОЗ) входять: голова, заступники голови (не більше двох), секретар та члени комісії.

Члени КЕК (КЕК МОЗ) беруть участь у засіданнях КЕК (КЕК МОЗ) особисто та повинні забезпечувати конфіденційність отриманої інформації.

У разі відсутності члена КЕК (КЕК МОЗ) (відрядження, хвороба, відпустка) на засіданні КЕК повинна бути особа, кандидатуру якої надає відсутній член КЕК за погодженням голови комісії.

Персональний склад КЕК (КЕК МОЗ) затверджується наказом відповідного органу охорони здоров`я (МОЗ).

Голова КЕК (КЕК МОЗ), що очолює комісію: контролює підготовку документів до засідання КЕК (КЕК МОЗ) та дотримання строків їх розгляду; визначає строк роботи експерта; визначає дату, час, місце проведення та порядок денний засідання; контролює питання щодо уникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів членів КЕК (КЕК МОЗ). У випадку відсутності голови КЕК (КЕК МОЗ) роботу організовує один із його заступників.

До роботи в КЕК (КЕК МОЗ) можуть бути залучені експерти з вищою освітою (за їх згодою).

Експерт КЕК (КЕК МОЗ) проводить експертизу наданої документації (далі - експертиза) згідно з наказом відповідного органу охорони здоров`я (МОЗ) та за дорученням голови КЕК (КЕК МОЗ).

Експерт КЕК (КЕК МОЗ) має право: відмовитись від проведення експертизи до її початку, мотивуючи причину відмови (відпустка, відрядження, хвороба, сімейні обставини) з наданням копій підтвердних документів; запитувати додаткову інформацію (матеріали) від ЗОЗ та/або ФОП, щодо яких проводиться експертиза; запрошувати у разі потреби особу, щодо якої проводиться експертиза, для медичного огляду та надання Експертного висновку; надавати рекомендації ЗОЗ та/або ФОП стосовно усунення виявлених порушень.

До обов`язків експерта КЕК (КЕК МОЗ) відносяться: надання об`єктивної та обґрунтованої оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування у випадку, що ним розглядався; звітування КЕК (КЕК МОЗ) про результати проведеної ним експертизи з наданням Експертного висновку; надання голові КЕК (КЕК МОЗ) інформації про перебіг експертизи; забезпечення конфіденційності отриманої інформації.

Відповідно до положень пунктів 21-26 Розділу IV Положень затверджених наказом № 69 за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування експерти КЕК (КЕК МОЗ) надають (до структурного підрозділу МОЗ, який є відповідальним за організацію та координацію діяльності КЕК МОЗ), Експертний висновок.

Висновок КЕО, складений за результатами проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування, підписується всіма членами КЕК (КЕК МОЗ).

Висновок КЕО ухвалюється простою більшістю голосів присутніх на засіданні членів КЕК (КЕК МОЗ). У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого на засіданні.

КЕК (КЕК МОЗ) подає копію висновку (висновок) КЕО до структурного підрозділу МОЗ України, що є відповідальним за організацію та координацію діяльності КЕК (КЕК МОЗ), який контролює виконання рекомендацій, вказаних у висновку КЕО.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що управлінська діяльність з приводу розгляду звернень громадян стосовно якості надання медичних послуг за своєю правовою суттю є специфічним проявом вирішення звернень громадян, у формі здійснення аналізу та надання Висновків за результатами проведення експертної оцінки запитуваної документації.

Визначаючись з приводу правової природи даного документа, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що згаданий Висновок не є рішенням суб`єкта владних повноважень, адже не створює змін у стані суб`єктивних прав і обов`язків особи, оскільки додаткових обов`язків не створює та на реалізацію суб`єктивних прав не впливає.

За своїм правовим характером та юридичним змістом Висновок є підсумком вжиття суб`єктом владних повноважень управлінських дій з приводу контролю за якістю надання медичної допомоги.

Відтак, висновок КЕО КЕК органу охорони здоров`я не може бути скасований, водночас, передбачена законодавством можливість оскарження такого висновку не виключає підстав для визнання його недійсним судом - у разі виявлення фактів порушення процедури перевірки якості, а КЕК Міністерства - у разі виявлення невідповідності приписам пункту 2 розділу IV Положення про КЕК МОЗ та пункту 7 Порядку № 752.

У справі, що розглядається, спір виник у зв`язку із невдоволенням споживачем якістю наданих медичних послуг виконавцем послуги - ТОВ «Он Клінік Харків» та наміром заявника захистити право на охорону власного здоров`я, шляхом визнання протиправними та скасування Висновків КЕО КЕК № 1 та № 2 органів охорони здоров`я.

Верховний Суд звертає увагу, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються висновок КЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка висновку КЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку КЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Наказу № 69, затверджених ним Положення про КЕК МОЗ, Положення про КЕК відповідного органу охорони здоров`я та Порядку № 752.

З огляду на вказане Верховний Суд дійшов висновку, що предметом судового контролю у порядку адміністративного судочинства є саме відповідність вимогам чинного законодавства контрольно-управлінської діяльності, котра передувала складанню Висновку, а не сам Висновок.

Отже, предметом судового контролю у цій справі є управлінська діяльність спеціально уповноважених суб`єктів права в особі КЕК Департаменту охорони здоров`я та КЕК Міністерства з приводу перевірки якості наданої виконавцем і спожитої громадянином послуги з медичного обслуговування.

У розумінні статті 22 Закону № 2801-XII такій діяльності притаманна функція адміністративного контролю на предмет відповідності нормативам професійної діяльності у сфері охорони здоров`я, додержання стандартів медичного обслуговування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що суд у межах цієї судової справи проводить виключно перевірку управлінської діяльності органів охорони здоров`я з приводу адміністрування якості наданої медичної допомоги.

Водночас зміст самої медичної допомоги та Висновку не є предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства. З`ясуванню підлягає саме правомірність винесення відповідачем оскаржуваного висновку у відповідності до вимог чинного законодавства, тобто в межах повноважень та у спосіб, передбачений відповідними нормативно-правовими актами.

Судами попередніх інстанцій установлено, що звернення заявника (викладені запитання до КЕК) було розглянуто, результати вирішення заяви оформлені Висновком КЕО КЕК за профілем «хірургічна допомога» Департаменту охорони здоров`я від 05 квітня 2017 року (Висновок №1).

Виходячи з предмету спору та правового врегулювання зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що оскільки під час розгляду справи судом не встановлено порушення Департаментом охорони здоров`я процедури прийняття оскарженого висновку

№ 1, відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Судами установлено, що оскаржуваний висновок № 1 складено та затверджено відповідно до Положення про КЕК відповідного органу охорони здоров`я, а з його змісту слідує, що суб`єкт владних повноважень надав відповіді по суті на питання, що були порушені заявником у скарзі від 07 березня 2017 року.

Доводи позивача у касаційній скарзі про недотримання відповідачем-1 порядку проведення засідання КЕК, яке полягало у тому, що на засіданні Комісії був відсутній її голова, накази про залучення експертів різних направлень не приймалися, а наданий експертом ОСОБА_2 висновок не було затверджено Висновком КЕО є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, судами установлено, що відповідачем надано протокол засідання КЕК, який підписаний секретарем Кулик А. О. та Головою КЕК Смецковим Д. О. Участь у засіданні Комісії замість голови КЕК Вовка В. А. уповноваженої особи - ОСОБА_4 , яка може виконувати обов`язки останнього, не заборонена чинним законодавством, у тому числі і Наказом № 69, та не свідчить про відсутність на засіданні Комісії головуючого, як стверджує позивач.

Наказом № 69 не передбачена обов`язковість надсилання на адресу скаржника наказу про призначення залучених експертів які і не визначено затвердження їх висновків (експертний висновок) Висновком КЕО.

При цьому, згідно з пунктом 20 розділу IV Наказу № 69 експертні висновки та інші матеріали, що стосуються розгляду відповідних пропозицій, проектів тощо, є службовою інформацією, пов`язаною з процесом прийняття рішення, а тому не надсилаються скаржнику.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд погоджується із висновком суду першої інстанції про дотримання Департаментом охорони здоров`я процедури проведення перевірки якості наданої медичної допомоги, а суб`єкт владних повноважень у даному випадку діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Як уже зазначалося, зміст самої медичної допомоги може бути перевірений виключно у межах відповідної цивільної судової справи як елемент виконання цивільно-правових зобов`язань за вчиненими договорами з медичного обслуговування.

Що стосується Висновку №2, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що відповідно до пункту 9 розділу IV Положення про КЕК МОЗ, засідання КЕК має відбуватися за обов`язкової участі Голови комісії або заступника Голови комісії. Оскільки на засіданні комісії (19 лютого 2019 року) одночасно були відсутні як Голова комісії, так і заступник Голови Комісії, а заміна вказаних осіб іншою особою, яка входить до складу Комісії згаданим Положенням не передбачена, то відповідачем-2 був порушений порядок проведення засідання КЕК щодо розгляду скарги заявника.

Отже під час розгляду справи суди встановили, що такі дії призвели до порушення відповідачем-2 процедури прийняття оскаржуваного висновку КЕО КЕК від 19 лютого 2019 року (Висновок № 2).

Водночас із цим суди обох інстанцій установили, що зміст Висновку №2 не містить ані відповіді на жодне питання із скарги заявника, ані щонайменшого мотивування результатів клініко-експертної оцінки.

Окрім того, зазначили, що зміст Висновку №2 не враховує тієї обставини, що КЕК Міністерства перевіряє якість наданої медичної допомоги виключно після складення відповідного висновку структурним підрозділом обласної державної адміністрації і незгоди громадянина із цим висновком, а вказане викликає обов`язковість підтвердження або спростування цього висновку органу охорони здоров`я нижчої ланки.

Проте, жодної оцінки Висновку №1 Міністерством надано не було, хоча це нівелює саму суть процедури оскарження.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 8 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року) належна поза розумним сумнівом вмотивованість офіційного письмового документу владного суб`єкта є гарантією особи на доступ до суду. Незабезпечення владним суб`єктом цієї вимоги призводить до однозначної та очевидної протиправності управлінського діяння у зв`язку з дефектом у юридичній визначеності.

Поряд із цим, колегія суддів знаходить вірним висновки судів, що тривалий час проведення КЕО КЕК відповідачем-2 практично зумовлений потребою в одержанні необхідних документів медичного характеру.

Узагальнюючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Міністерством в особі КЕК була порушена процедура розгляду скарги пацієнта на якість медичної допомоги, скарга не була розглянута за усіма складовими елементами перевірки, вжиті дії управлінського характеру не свідчать про повноту та об`єктивність перевірки, а завдання спростування сумнівів особи відносно Висновку №1 у процедурі оскарження залишилося невиконаним.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на ці обставини, відповідачем-2 не здійснено ретельну перевірку доводів позивача та не організовано реалізацію владної управлінської функції у спірних правовідносинах з урахуванням всіх встановлених обставин та з дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України, що вірно визначено судом першої інстанції.

Таким чином, зважаючи, що під час складання Висновку № 2 суб`єкт владних повноважень - Міністерство в особі КЕК при проведенні КЕО, не забезпечив дотримання вимог частини другої статті 19 Конституції України, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Міністерство в особі КЕК повторно розглянути питання якості надання ТОВ «Он Клінік Харків» медичної допомоги ОСОБА_1 з дотриманням вимог пункту 2 розділу IV Положення про КЕК МОЗ та пункту 7 Порядку № 752.

Що стосується незгоди позивача із висновками судів попередніх інстанцій у частині відмови у стягненні на його користь моральної шкоди у заявленому розмірі, колегія суддів виходить з наступного.

З обставин цієї справи слідує, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 21 000,00 гривень позивач пов`язує з надмірною тривалістю розгляду його звернення від 26 квітня 2017 року та неналежною організацію відповідачем-2 процесу проведення КЕО КЕК у встановлений законодавством строк 1 місяць, адже висновок за результатами КЕО було складено майже через 21 місяці. Позивач вважає, що відповідач-2 своєю бездіяльністю завдав йому моральну шкоду, яка полягає у принижені честі та гідності, душевних стражданнях, глибокому відчутті несправедливості. Позивач зазначив, що тривала боротьба за свої законні права призвела до втрати його часу на складання запитів та скарг до Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, фінансові втрати на послуги поштового зв`язку.

Скаржник вважає, що порушення законодавства та зволікання відповідача-2 при розгляді його скарги по наданню медичної допомоги та медичного обслуговування у ТОВ «Он Клінік Харків» призвели до душевних страждань, приниження честі та гідності, глибокого відчуття несправедливості та завдали йому моральної шкоди, яка підлягає стягненню за рахунок відповідача-2.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем не надано належних доказів існування та завдання позивачу моральної шкоди.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (п. 57).

Суд враховує, що тривалий час проведення КЕО об`єктивно зумовлений потребою в одержанні необхідних документів медичного характеру.

Так, згідно з пунктом 3 розділу ІV Положення про КЕК Міністерства, встановлено, що під час проведення КЕК Міністерства КЕО якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування без виїзду на місце конкретного випадку опрацьовуються офіційно надіслані копії (з печаткою ЗОЗ та підписом головного лікаря або заступника головного лікаря) або оригінали запитуваної документації.

Отже, КЕК Міністерства не мала повноважень здійснювати КЕО на підставі лише поданих заявником документів разом зі скаргами. Тому твердження позивача про зволікання Суд відхиляє.

Відтак, позивач не довів, що глибоке відчуття несправедливості досягли рівня страждання чи були приниженням, а відтак завдали йому моральної шкоди.

Верховний Суд погоджується з тим, що запити стосувалися справи, проте, вони не були безумовно необхідними. Усуваючи певні сумніви, позивач направляв їх з власної волі, а не тому що це визначено законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В контексті зазначеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Зазначаючи про моральні страждання та нервові потрясіння, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цих фактів із тим, що відповідач-2 тривалий час розглядав його скаргу.

Отже, зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Правових підстав для задоволення вимог позивача щодо постановлення судом касаційної інстанції окремої ухвали немає.

Резюмуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування Висновку № 1 та Висновку № 2 не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані висновки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні норм процесуального закону, а тому не можуть бути предметом судового контролю при розгляді публічно-правового спору відповідно до статей 2, 4, 19 КАС України. Водночас, оскільки під час розгляду справи судами установлено порушення відповідачем-2 процедури прийняття оскаржуваного висновку КЕО КЕК Міністерства (Висновку № 2), наявні підстави для задоволення позову частково.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Інші доводи та аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про його незгоду із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи наведене, Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції норми матеріального права частково були застосовано не правильно, що призвело до неправильного вирішення справи. Водночас, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке скасоване помилково. У зв`язку із цим, відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 КАС України, наявні підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 КАС України , Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року скасувати, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 520/4577/19 - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов М.В. Білак О.В. Калашнікова