Справа № 640/425/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/425/19 Головуючий у 1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відокремленого підрозділу «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2020 у справі за адміністративним позовом відокремленого підрозділу «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Відокремлений підрозділ «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.09.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів у сумі 91 000, 81 грн. (у тому числі 72 800, 65 грн. за основним платежем та 18 200, 16 грн. за фінансовими санкціями);

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.09.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання позивача з ввізного мита на товари, що ввозяться суб`єктами господарювання у сумі 21 666, 86 грн. (у тому числі 17 333, 49 грн. за основним платежем та 43 33, 37 грн. за фінансовими санкціями).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 19.07.2018 по 25.07.2018 ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо порушення строків тимчасового ввезення товарів на митну територію України за митною декларацією від 05.01.2016 №100260004/2016/235300, за результатами якої відповідачем складено акт від 08.08.2018 № 1021/26-15-14-06-06/39836992 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема:

- вимог ст. 108, ч. 1 ст. 112, ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України (далі - МК України), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита з товарів за митною декларацією від 05.01.2016 №100260004/2016/235300 на загальну суму 17 333, 49 грн.;

- вимог п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з товарів за митною декларацією від 05.01.2016 №100260004/2016/235300 на загальну суму 72 800, 65 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем складені та направлені позивачу:

- податкове повідомлення-рішення від 25.09.2018 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на загальну суму 91 000, 81 грн., з яких 72 800, 65 грн. - за податковими зобов`язаннями, а 18 200, 16 - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 25.09.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по ввізному миту на товари, що ввозяться суб`єктами господарювання, на загальну суму 21 666, 86 грн., з яких 17 333, 49 грн. - за податковими зобов`язаннями, а 4 333, 37 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження рішенням ДФС України від 03.12.2018 № 39107/6/99-99-11-06-05-25 вказані вище податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Не погоджуючись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав і законних інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач при винесенні оскаржуваних рішень діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб, визначений законодавством України, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позову відсутні.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що ГУ ДФС у м. Києві порушило процедуру проведення перевірки та оформлення документів (не направлено позивачу акта перевірки), чим позбавило позивача права на оскарження та захист своїх інтересів встановленими законодавством засобами.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митний режим - комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Згідно зі ст. 65 Митного кодексу України митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі. Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України та поміщуються в митні режими, відмінні від режиму імпорту (крім митного режиму транзиту) зі справлянням митних платежів, здійснюється відповідно до глави 9 цього Кодексу. При зміні митного режиму митна вартість, визначена при першому поміщенні товару в митний режим, підлягає заміні митною вартістю, визначеною відповідно до наступного митного режиму.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Митного кодексу України з метою застосування законодавства України з питань державної митної справи запроваджуються такі митні режими, як, зокрема, тимчасове ввезення.

Згідно ст. 71 Митного кодексу України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Стаття 103 Митного кодексу України зазначає, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно положень ст. 104 Митного кодексу України митний режим тимчасового ввезення може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, який передбачає їх перебування під митним контролем.

Згідно з ч. 1 ст. 105 МК України, у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Відповідно до ст. 284 МК України, за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування:

1) ввізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування;

2) вивізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового вивезення.

Відповідно до пп. 206.7.1 п. 206.7 ст. 206 ПК України до операцій із ввезення товарів на митну територію України у митному режимі тимчасового ввезення застосовується умовне повне звільнення від оподаткування або умовне часткове звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 18 МК України: умовне повне звільнення від оподаткування застосовується до товарів та в порядку, визначених статтею 105 МК України.

Згідно Додатку В.3. «Щодо контейнерів, піддонів, упаковки, зразків та інших товарів, що ввозяться в рамках торгової операції» до Конвенції про тимчасове ввезення встановлено:

- «упаковка» означає: усі вироби та матеріали, які служать або призначені служити у тому стані, в якому вони ввозяться, для упаковування, захисту, розміщення і кріплення або розділення товарів, за винятком пакувальних матеріалів, таких як солома, папір, скловолокно, стружка тощо, у разі, якщо товари ввозяться навалом... (абз. (b) ст. 1 Додатку В.3.);

- правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції про тимчасове ввезення користуються такі товари, ввезені в рамках торгової операції: (а) упаковки, ввезені наповненими з метою реекспорту порожніми або наповненими, або ввезені порожніми з метою реекспорту наповненими (ст. 2 Глави 2 Додатку В.3.);

- для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються Додатком В.3.: (а) упаковки можуть вивозитися після ввезення лише користувачем права на тимчасове ввезення. Вони не можуть, навіть випадково, використовуватись для внутрішніх перевезень (п. 1. ст. 4 Глави 2 Додатку В.3.);

- замість митного документа та гарантій на піддони та упаковки від користувача права на тимчасове ввезення може вимагатися подання митним органам письмового зобов`язання щодо пізнішого їх вивезення. (п. 3. ст. 5 Глави 2 Додатку В.3.).

Згідно з ч. 6 ст. 104 МК України для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення;

2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов`язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів;

3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством;

4) сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов`язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу..

Відповідно до ч. 2 ст. 105 МК України у разі порушення умов митного режиму тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов`язана сплатити суму податкового зобов`язання та пеню відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 108 МК України строк тимчасового ввезення товарів встановлюється органом доходів і зборів у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Статтею 112 МК України визначено, що митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних, засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених ч. 3 цієї статті.

Положеннями ч. 1 ст. 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно зі ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, на підставі умов контракту від 30.12.2015 № 30-12/2015 (далі - контракт), укладеного між компанією «Global Eastern Management SA» (14 Avenue Claude Nobs, 1820 Montreux, Швейцарія) (далі - продавець) та відокремленого підрозділу «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс», на митну територію України ввезено пиво солодове в металевих діжках за МД ІМ40ДЕ від 05.01.2016 № 100260004/2016/230007, а саме товар МІ: «Пиво солодове в метал, діжках:

A) «Benediktiner Weissbier» ал к. 5,4% - 42 штуки ємністю по 30л. Торгівельна марка «Benediktiner». Виробник «Benediktiner Weissbrau GmbH».

Б) «Bitburger Premium» алк. 4,8% - 220 штук ємністю по 15л. Торгівельна марка «Bitburger». «Licher» алк. 4,9% - 216 штук ємністю по 30л. Торгівельна марка «Licher». Виробник «Bitburger Braugruppe GmbH». В) «Kostritzer» алк. 4,8% - 36 штук ємністю по 30л. Торгівельна марка «Kostritzer». Виробник «Kostritzer Schwarzbierbrauerei».

Країна виробництва DE. Алк. до 8,5%. Всього: 12 120, 00 літрів».

Відповідно до п. 3.4. контракту, тара (діжки металеві пивні), в яку упаковано товар (пиво солодове) підлягає поверненню продавцю.

У зв`язку з чим, ВП «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс» відповідно до умов контракту діжки металеві пивні (багатообертова тара) сталеві, харчові, товщина стінки 0,8мм, об`єм 30 літрів - 294 штуки та об`єм 15 літрів - 220 штук оформлено в режимі тимчасового ввезення за МД від 05.01.2016 № 100260004/2016/235300 із застосуванням преференції по сплаті ввізного мита « 508» - товари, транспортні засоби комерційного призначення, які тимчасово ввозяться на митну територію України з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами.

Директором ВП «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс» ОСОБА_1 надано письмове зобов`язання від 25.12.2015 № 23608 до митного органу щодо вивезення майна (діжок металевих пивних, оформлених за МД ІМ31ДЕ від 05.01.2016 № 100260004/2016/235300) або заявити незадекларовані товари до митного режиму ІМ-40 в строк до 23.12.2017.

Митним постом «Східний» Київської міської митниці ДФС за електронною митною декларацією від 05.01.2016 № 100260004/2016/235300 поміщено в режим тимчасового ввезення на митну територію України строком до 23.12.2017 товар «діжки металеві пивні (багатооборотна тара) сталеві, харчові, товщина стінки 0,8 мм, об`єм 30 літрів, в кількості 294 шт. та об`ємом 1.5 літрів - 220 шт.», який надійшов на адресу 2018 ВП «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс».

За вищезазначеною митною декларацією митним органом був встановлений термін вивезення товарів - 23.12.2017.

Однак, ВП «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс» зобов`язання про реекспорт товарів, які були тимчасово ввезені за наведеною вище митною декларацією, не виконано, у інший митний режим тимчасово ввезені товари не заявлено, письмові заяви щодо продовження попередньо встановленого строку тимчасового ввезення товарів митниці не подавались, про наявність обставин, визначених ч. 3 ст. 112 МК України, митницю не повідомлялось.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.09.2018 № та від 25.09.2018 № та відсутність підстав для їх скасування.

Доводи апелянта про ненаправлення йому акта перевірки не беруться колегією суддів до уваги, оскільки вони спростовуються наданими відповідачем копіями супровідних листів від 08.08.2018 № 42793/10/26-15-14-06-06-16 та від 16.10.2018 № 82017/10/26-15-14-06-06-16 разом з відповідними доказами їх надсилання.

Також, не беруться колегією суддів до уваги і посилання апелянта на те, що Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві не надало відповіді на запит від 25.09.2018 ВП «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс» про надання акта перевірки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу такого запиту.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Крім того, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відокремленого підрозділу «Філія Укрекотрейд товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.