Справа № 520/1301/21
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 березня 2021 р. справа № 520/1301/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій №0 від 19.01.2021.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 замінено відповідача у справі №520/1301/21 - Головне управління ДПС у Харківській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495).

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що у вказаний період (з 03.08.2020 до 24.12.2020) не здійснював безоблікову господарську діяльність, а застосовував ПРРО, який попередньо було зареєстровано відповідачем згідно встановленого порядку. Відповідач засобами зв`язку отримав детальну інформацію про обсяг та зміст всіх господарських операцій позивача за цей період. При цьому, на думку позивача, очевидно, що державі та/або територіальній громаді будь-яких збитків в результаті обставин, що відбулись, нанесено не було.

Позивач вважає, що законодавець не передбачив порядку реєстрації програмних реєстраторів розрахункових операцій аналогічний порядку реєстрації апаратних РРО, адже у ПРРО відсутні такі показники як реєстраційне посвідчення РРО, назва моделі (модифікації) РРО, заводський номер РРО, виробник РРО, дата виготовлення РРО та інші. Позивач вважає, що ПРРО фактично не має ніяких відомостей, які підлягають внесенню у додаток до Ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями до розділу відомості про ЕККА та фактично не є ЕККА, оскільки ЕККА - це апаратний РРО.

Позивач також вказує, що в рішенні відповідача від 19.01.2021 йдеться про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 276583,42 грн, але цей розмір не підтверджений відповідачем ні актом перевірки, ні розрахунком, ні будь-яким іншим документом.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що доводи та аргументи позивача, покладені в обґрунтування позовних вимог, є безпідставними та помилковими, а позов відповідно таким, що не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що згідно з відомостями, наявними у розпорядженні контролюючого органу та відображеними у відповідній базі даних інформаційно-телекомунікаційної системи Державної податкової служби України (далі - ДПС України) на підставі отриманих копій електронних розрахункових документів про проведені розрахункові операції, а також даними декларацій з акцизного податку, у приміщенні бару у період з 03.08.2020 по 24.12.2020 здійснювався продаж алкогольної продукції через програмний реєстратор розрахункових операцій з фіскальним № , а отже через реєстратор розрахункових операцій, не зазначений у ліцензії. Загальна вартість реалізованої продукції за цей період становить - 138 291,71 гривень. контролюючим органом прийнято рішення від 19.01.2021 № 0 про застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу розміром 276583,42 грн (138 291,71*2) за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями через реєстратор розрахункових операцій, не зазначений у ліцензії (абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР).

Відповідач не заперечує той факт, що до теперішнього часу до абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР не внесено змін у частині доповнення даної правової норми терміном «програмний реєстратор розрахункових операцій». Однак, як вважає відповідач, зазначена недосконалість законодавства не може мати наслідком звільнення від відповідальності суб`єктів господарювання, які здійснюють продаж алкогольної продукції через програмний реєстратор розрахункових операцій, не зазначений у ліцензії, оскільки програмні реєстратори розрахункових операцій є альтернативними «класичним» реєстраторам розрахункових операцій.

У відповіді на відзив позивач вказав, що на думку відповідача платник податків не може бути звільнений від відповідальності у випадку здійснення продажу алкогольної продукції через програмний реєстратор розрахункових операцій, не зазначений у ліцензії (додатку до ліцензії), при цьому, як вважає позивач, що він обґрунтовано доводить, що в даному випадку не потрібно його звільняти від відповідальності, адже ним не було порушено тих норм законодавства, на які вказує відповідач, тож підстави для притягнення до відповідальності відсутні.

Правом на подання до суду заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову та відзиву, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 24.12.2020 посадовими особами контролюючого органу відповідно до направлень від 15.12.2020 №3181 тривалістю 10 діб та від 15.12.2020 №3182 тривалістю 10 діб проведено фактичну перевірку бару, який належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 та розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатами фактичної перевірки відповідачем складено акт від 24.12.2020 (реєстраційний №6970/20/20/РРО//1171 від 28.12.2020), відповідно до висновків якого перевіркою встановлені порушення позивачем ч.20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту того, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №І95-ВР від 19.12.1995 (із змінами та доповненнями) в частині реалізації алкогольних напоїв через електронний контрольно-касовий апарат, не зазначений у ліцензії, за період з 03.08.2020 до 24.12.2020.

На підставі вказаного акту перевірки та відповідно до статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №48І/95-ВР від 19.12.1995 відповідачем винесено рішення про застосування фінансових санкцій №0 від 19.01.2021, яким за порушення вимог ч.20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 276583,42 грн.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в частині можливості застосування до позивача штрафних санкцій за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями через програмний РРО безе зазначення його у ліцензії.

Зокрема, не є спірними обставини щодо того, що позивач отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями у приміщенні бару ( АДРЕСА_2 ) терміном дії з 25.01.2020 до 25.01.2021 (реєстраційний № 2000160 від 22.01.2020). Згідно з додатком до вищевказаної ліцензії у даному місці торгівлі знаходиться реєстратор розрахункових операцій з фіскальним номером , модель - МІNI-Т 400МE, заводський номер - ПБ.

Також судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що позивач звернувся до контролюючого органу із заявою про скасування реєстрації РРО від 10.06.2020, отримав квитанцію №2 про прийняття документу та підтвердження скасування РРО від 12.06.2020, а також довідку про скасування реєстрації РРО №4449 від 12.06.2020.

Для подальшого здійснення господарської діяльності, враховуючи зміни в законодавстві, що регламентують роздрібну торгівлю товарами та дають можливість замість ЕККА РРО (апаратного реєстратора розрахункових операцій) використовувати ПРРО (програмний реєстратор розрахункових операцій), зокрема, на підставі Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», позивач отримав ПРРО та 02.08.2020 звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію ПРРО, на яку отримав від відповідача квитанцію №1 від 03.08.2020 з інформацією про ПРРО, а саме: ПРРО "Каса з локальним номером 1 та призначеним фіскальним номером ".

У відзиві на позов відповідач не заперечував таких обставин та вказав, що дійсно, з 01 серпня 2020 року в Україні офіційно дозволено користуватися програмними реєстраторами розрахункових операцій замість ЕККА РРО.

У заявах по суті справи сторонами підтверджено, що позивач, здійснюючи свою господарську діяльність у період з 03.08.2020 по 24.12.2020, використовував ПРРО (програмний реєстратор розрахункових операцій) "Каса з локальним номером 1 та призначеним фіскальним номером ", який належним чином був зареєстрований у ДПС України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.

У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.

У разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензії (за винятком змін, пов`язаних з реорганізацією суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та/або зміною типу акціонерного товариства), орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) протягом трьох робочих днів видає суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.

Як вже встановлено судом та не заперечувалось учасниками справи, позивач з 03.08.2020 по 24.12.2020 здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями через програмний РРО, не зазначений у ліцензії.

Суд зазначає, що у разі зміни відомостей у додатку до ліцензії діє процедура, визначена приписами ст.15 Закону № 481/95-ВР, оскільки додаток до ліцензії є невід`ємною частиною ліцензії.

Доказів звернення позивача до контролюючого органу із заявою про зміну відомостей, зазначених у додатку до ліцензії, до суду не надано.

За правилами статті 15 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» видача нової ліцензії у зв`язку зі змінами відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії, здійснюється за заявою суб`єкта господарювання, а не автоматично внаслідок реєстрації нового реєстратора розрахункових операцій.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року (справа № 2а-9358/11/1370), від 31 травня 2019 року (справа № 810/1583/15), від 01 лютого 2021 року (справа № 520/5562/19).

З урахуванням таких обставин суд вважає, що контролюючим органом правомірно зроблено висновок про порушення позивачем вимог ч.20 ст.15 Закону №481/95-ВР.

Щодо аргументів позивача стосовно відсутності у програмного РРО таких показників як реєстраційне посвідчення РРО, назва моделі (модифікації) РРО, заводський номер РРО, виробник РРО, дата виготовлення РРО та ін., суд зазначає, що особливості реєстрації програмного РРО у контролюючому органі, а також відсутність у нього фактичних показників щодо моделі, виробника, тощо, не нівелюють обов`язку суб`єкта господарювання звернутися до органу ДПС України із заявою у порядку, передбаченому вищенаведеними приписами ст.15 Закону №481/95-ВР, однак із такою заявою, як вже встановлено судом, позивач до відповідача не звертався та здійснював продаж алкогольних напоїв через РРО, не вказаний у ліцензії.

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій за встановлене під час перевірки порушення вимог Закону №481/95-ВР, що підтверджено проведеним судовим розглядом, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 17 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 11 частини другої статті 17 цього Закону передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями чи пальним через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) не зазначений у ліцензії - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10000 гривень.

Тобто, передбачена вищенаведеними приписами Закону №481/95-ВР санкція може застосовуватися виключно за умови роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії, при цьому судом встановлено, що позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями через програмний РРО.

Оскільки законодавець розрізняє поняття електронного контрольно-касового апарату та програмного реєстратора розрахункових операцій, суд приходить до висновку про те, що застосування такого виду санкції можливо виключно щодо суб`єктів господарювання, які використовують саме ЕККА.

Відтак, застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених абзацом 11 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, є протиправним, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Суд вважає аргументованими доводи відповідача про те, що програмний реєстратор розрахункових операцій виконує ті ж самі функції, що і ЕККА, а також підлягає обов`язковій реєстрації у контролюючому органі, єдиною відмінністю є те, що його використання можливе на будь-якому пристрої, в якому фіскальні функції реалізовані через фіскальний сервер контролюючого органу, однак встановлене під час перевірки порушення позивачем вимог закону за наявності такого законодавчого регулювання притягнення до відповідальності унеможливлює застосування у межах спірних правовідносин до позивача приписів абзацу 11 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР.

Вказане обумовлено, зокрема, тим, що позивач як суб`єкт господарювання має перебувати у статусі правової визначеності щодо гіпотези та санкції норми, що передбачають відповідальність за допущене ним порушення закону.

Суд зазначає, що фактична неможливість застосування до позивача штрафних санкцій за допущене ним порушення закону обумовлена наявністю прогалини у законодавстві.

Утім, з огляду на те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6 Конституції України), суд не може втручатися у діяльність законодавчого органу державної влади та заповнювати прогалини у законах.

Відповідач як орган виконавчої влади також не наділений такими функціями.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у зв`язку з відсутністю правового регулювання притягнення до відповідальності суб`єкта господарювання у разі здійснення ним роздрібної торгівлі алкогольними напоями через програмний реєстратор розрахункових операцій, не зазначений у ліцензії.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій №0 від 19.01.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2765 (дві тисячі сімсот шістдесят п`ять) грн 83 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 25 березня 2021 року.

Суддя О.Г. Котеньов