Справа № 397/1007/20
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 397/1007/20
Номер провадження2-а/711/15/21
РІШЕННЯ
25 березня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Демчика Р.В.
при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за адміністративним позовом адвоката Василенка Олексія Васильовича , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про визнання дій поліцейського неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
Адвокат Василенка О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про визнання дій поліцейського неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06.11.2020 року адміністративну справу за вказаним позовом передано на розгляд за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2020 року справу прийнято до свого провадження суддею Демчик Р.В. Розгляд адміністративної справи проводився в позовному провадженні з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України.
Так, позов обгрунтовано тим, що оскаржуваною постановою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
Відповідно до вищевказаної постанови від 12.08.2020 р. водій, ОСОБА_2 , керував транспортним засобом SKANIA R124, державний номерний знак НОМЕР_1 , по А/Д Н-14 «Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв» 75 км +812 м, здійснюючи перевезення вантажу з фактичною масою понад 40 тон, чим порушив п.22.5 ПДР України та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 510 грн.
Позивач вказує, що обставини, викладені у даній постанові, не відповідають дійсності та спростовується Договором-заявкою на перевезення вантажу №12-1/08/20 від 12 серпня 2020 року, накладною №124 виданою ПП «Агросвіт Валява» від 12.08.2020 року. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Оскаржувану постанову вважає протиправною, адже вказаних дій ОСОБА_1 не вчиняв, натомість інспектором патрульної поліції не наведено жодних доказів, які могли б підтвердити факт скоєння останнім відповідного правопорушення.
Представник Департаменту патрульної поліції в Кіровоградській області надіслав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, вважав позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.
12.08.2020 року о 17:45 при здійсненні патрулювання екіпажем в складі інспектора взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області було зафіксовано факт адміністративного правопорушення, а саме гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом SKANIA R124, державний номерний знак НОМЕР_1 , по А/Д Н-14 «Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв» 75 км +812 м, перевозив вантаж з фактичною масою понад 40 тон, а саме 41,120 тон, чим порушив п.22.5 ПДР України. Вважає, що вина позивача доведена в повному обсязі.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч.4 ст. 299 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови серія НК №144695 від 12.08.2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-1 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.
Відповідно до вищевказаної постанови, 12 серпня 2020 року о 17:45 год. на автодорозі Н-14 «Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв» 75 км +812 м ОСОБА_1 , керував транспортним засобом SKANIA R124, державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому перевозив вантаж цеглу керамічну з фактичною масою понад 40 тон, чим порушив п.22.5 ПДР України.
Так, Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Як було зазначено вище, відповідно до оскаржуваного рішення відповідача, ОСОБА_3 , 02.11.2020 року о 18.55 год., по вул. Михайла Бойчука,21, під час руху транспортного засобу користувався засобом зв`язку, чим порушив п.2.9.д.ПДР України користування під час руху ТЗ засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.
За змістом ч. 1 ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів,правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами,вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Так, за змістом п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування»(далі - Порядок №879).
Згідно із п. 3 Порядку, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Відповідно до п.п. 6, 20 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Згідно із ч. 1,2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Згідно із ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Відповідно до ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевищення вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Отже, підставою для застосування штрафу є перевезення вантажу без відповідного дозволу.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 , здійснював перевезення цегли, яка чинним законодавством України визначається як подільний вантаж, а на перевезення подільних вантажів дозвіл не видається.
Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду у справі № 814/1460/14.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При цьому, відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі « Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).
Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
В рекомендації №R (9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).
З позовної заяви та доданих до неї копій документів необхідних для перевезення вантажу вбачається, що вага вантажу на 1 авто складає 22,4 тонн, а кількість цегли 7 000 штук.
Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перелік доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи є вичерпним.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення серії НК № 144695 від 12.08.2020 року, у графі №8 «До постанови додаються» не зазначені документи, які були складені за результатами здійснення габаритно-вагового контролю та документи на обладнання, яким було встановлено даний факт.
Крім того, в своїх запереченнях проти позову Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП посилається на докази, які не додані до самої оскаржуваної постанови, а саме: відео-фіксація з місця адміністративного правопорушення, що здійснювалась на нагрудний відео-реєстратор.
Суд, ознайомившись з відео нагрудної камери поліцейського, встановив, що постанова не містить доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, а лише зафіксовані дії поліцейського що розгляду справи про адміністративне правопорушення.
В постанові про адміністративне правопорушення працівником поліції не було зазначено конкретного технічного засобу, яким було здійснено фото та відеозапис адміністративного правопорушення.
Також, до матеріалів справи не було додано доказів того, що габаритно-ваговий контроль позивача було здійснено у спеціально відведених та належно об лаштованих для цього місцях, та здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства.
Зокрема, Відповідач не надав до суду доказів на підтвердження того, що пункт габаритно-вагового контролю, яким здійснювалася перевірка транспортного засобу SKANIA R124, державний номерний знак НОМЕР_1 має відповідне атестоване вимірювальне та вагове обладнання, свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.
Оскільки в матеріалах справи відсутні документи на пристрій, яким проводилося зважування транспортного засобу, це позбавляє можливості перевірити відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються до таких пересувних контрольних пунктів.
Вказане свідчить про не доведення відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятого спірного рішення.
Подібна правова позиція викладена у Постанові верховного Суду від 03.12.2019р. у справі №557/322/17.
Отже, матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-1 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.
У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.132-1КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.
За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія НК №144695 від 12.08.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1КУпАП та накладення штрафу у розмірі 510 грн. підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 9, 178, 245, 247, 251, 256, 280, 288, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 71, 86, 160, 161, 162 КАС України, суд, -
Позов Василенка Олексія Васильовича , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про визнання дій поліцейського неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Скасувати постанову інспектора взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області серія НК №144695 від 12.08.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-1 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.
Рішення може бути оскаржено до Шостого адміністративного апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий: Р. В. Демчик