Справа № 185/1891/21
Суддя: Головін В. О.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/1891/21
Провадження № 2-а/185/40/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 березня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_2 , представника позивача адвоката Богославського В.А., представника відповідача Шевченко О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України (територіальний підрозділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_2 в особі представника Богославського Віктора Анатолійовича звернувся до суду з адміністративним позовом до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.03.2021 року він був затриманий співробітниками Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровської області та доставлений до Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. В той же день заступником начальника Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Шевченко О.В. було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення ПН МДП 001472 у вигляді штрафу розміром 1700,00 грн. Додатково Позивачу було вручене оскаржуване рішення № 2 від 07.03.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдови ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким було вирішено: примусово повернути до країни походження громадянина Республіки Молдови ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його залишити територію України до 28 березня 2021 року, заборонено громадянину Республіки Молдова ОСОБА_2 в`їзд на територію України терміном три роки. Позивач зазначає, що зазначене рішення та постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправними, внаслідок чого підлягають скасування.

17.03.2021 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі.

23.03.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначає, що 07.03.2021 року до Павлоградського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області був доставлений громадяни Республіки Молдова ОСОБА_2 . Під час здійснення перевірки законності перебування було встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Р.Молдова, паспорт НОМЕР_1 виданий 11.10.2018 МВС Молдови на термін дії до 11.10.2028, прибув на територію України у приватних справах 01.11.2020 року. У пункті пропуску «М-Подільський» Державної прикордонної служби України, отримав реєстрацію. Останній порушив строк тимчасового перебування на території України, який не повинен перевищувати 90 днів протягом 180 днів, а саме, відповідно до результатів розрахунку здійсненого за допомогою міграційного калькулятора позивач станом на 07.03.2021 року (дату затримання) перевищив термін перебування на 37 днів, та ухилився від виїзду з України. З клопотанням про продовження терміну перебування на території України позивач не звертався. 07.03.2021 року за порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду з території України, відносно позивача співробітниками Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов в повному обсязі на підставах, зазначених у позові.

Представник відповідача - Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Додатково вказала, що на обґрунтоване звернення начальника Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, з якого вбачається, що під час виконання службових обов`язків, за наявною інформацією від місцевих мешканців про пересування підозрілих осіб на автомобілях, водії яких чіплялися до місцевих жителів та пропонували останнім придбати в них електротовари, після чого останніх доставлено до міграційної служби в м. Павлоград для перевірки підстав перебування на території України. На підтвердження заявлених фактів просила суд викликати та допитати у якості свідків таких мешканців.

Суд відхиляє таке клопотання представника відповідача в силу ст.77 КАС України та зазначає, що згідно ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 73 та ст. 74 КАС України відповідач не довів суду за допомогою належних та допустимих доказів необхідність у виклику свідків у даній справі та яку інформацію останні можуть підтвердити, щодо заявлених позовних вимог та як така інформація стосується оскаржуваних рішень.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, пов`язанні з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

В судовому засіданні встановлено, що 07.03.2021 Павлоградським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни погодження або третьої країни та зобов`язання покинути території України у термін до 28.03.2021 року, із забороною в`їзду в Україну строком на три роки.

Як слідує з рішення Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про примусове повернення в країну походження, громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 , 07.03.2021 року до Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області був доставлений ОСОБА_2 . Громадянин Республіки Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Р.Молдова, паспорт НОМЕР_1 виданий 11.10.2018 МВС Молдови на термін дії до 11.10.2028, прибув на територію України у приватних справах 01.11.2020 року. У пункті пропуску «М-Подільський» Державної прикордонної служби України, отримав реєстрацію. Останній порушив строк тимчасового перебування на території України, який не неповинен перевищувати 90 днів протягом 180 днів, а саме, відповідно до результатів розрахунку здійсненого за допомогою міграційного калькулятора позивач станом на 07.03.2021 року (дату затримання) перевищив термін перебування на 37 днів, та ухилився від виїзду з України. З клопотанням про продовження терміну перебування на території України позивач не звертався. 07.03.2021 року за порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду з території України, відносно позивача співробітниками Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП. Відтак, позивач незаконно перебуває на території України, його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, підстави для перебування в Україні відсутні, у зв`язку з чим до громадянина Молдови ОСОБА_2 застосовано заборона подальшого в`їзду на територію України строком на 3 роки.

Термін тимчасового перебування позивача на території України закінчився 30.01.2021 року, а 07.03.2021 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф на користь держави в розмірі 1700,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні).

Посилання представника позивача у позові про те, що рішення №2 та постанова від 07.03.2021 року складені без його участі та не було забезпечено перекладача спростовуються особистими поясненнями позивачами у судовому засіданні, в яких позивач зазначив, що він розуміє в достатньому обсязі українську мову та відмовився від послуг перекладача та правової допомоги, йому роз`яснено строки і порядок оскарження постанови.

Вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП не спростована, інших доказів на підтвердження незаконності винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 гривень суду не надано. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно п.8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку, тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2015 року №150 визначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:

- дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Частиною 2 Закону № 3773 визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Встановлена ч.2 ст. 26 Закону № 3773 можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень.

Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч. 2 ст. 26 Закону №3773, рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При цьому, статтею 26 Закону №3773 не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Отже, на переконання суду, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в ст.13 Закону №3773 .

Як вбачається з рішення про примусове повернення в країну походження, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставин, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до статті 31 Закону №3773 не виявлено.

Необхідно також зазначити, що відповідачем не було вказано підстав для заборони в`їзду в Україну саме на три роки, відсутність обґрунтування необхідності застосування встановленої заборони на вказаний строк та відсутність посилання на підстави, якими керувався відповідач при прийнятті спірного рішення. Доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки в матеріалах справи відсутні.

З аналізу норм наведеного законодавства вбачається, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, мають право та не позбавлені можливості одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність у органу Державної міграційної служби таких дискреційних повноважень. Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, та за наявності на те передбачених Законом підстав вибирати один із кількох варіантів можливих рішень, а саме встановити заборону на в`їзд, або не встановлювати таку заборону.

Можна дійти до висновку, що відповідач приймаючи спірне рішення від 07 березня 2021 року в частині заборони позивачу в`їзду на територію України на 3 (три) роки, не дотримався принципу обґрунтованості та пропорційності свого рішення.

Як вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.11.2019 року у справі № 755/2810/19, що згідно з усталеною судовою практикою, у рішеннях суб`єктів владних повноважень з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються та вмотивування. Органи зобов`язані належним чином обґрунтовувати свої рішення, і хоча не вимагається повної його деталізації, але ж вони повинні відповідати на основні питання, які вирішується.

Статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів, що свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, суд дійшов висновку, що рішення Павлоградського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 07.03.2021 року в цій частині слід визнати протиправним та скасувати, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати на судовий збір в сумі 908.00 гривень слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.139, 242, 244,245, 246, 255, 371 КАС України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_2 до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України (територіальний підрозділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 2 від 07.03.2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдови ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частині заборони громадянину Республіки Молдова ОСОБА_2 в`їзду на територію України терміном на три роки.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 - відмовити.

Витрати на судовий збір в сумі 908.00 гривень компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення суду складено 25 березня 2021 року.

Суддя:В. О. Головін