Справа № 640/1248/21
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Київ № 640/1248/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 94 від 02 листопада 2020 року «Про перерахунок пенсії», яке прийняте за результатами розгляду зареєстрованої 27 жовтня 2020 року заяви позивача про перерахунок пенсії;

зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років позивачу без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 70% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат;

зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити позивачу виплату різниці суми пенсії між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю обмеження граничного розміру пенсії позивача, а також застосуванням в розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, а не 70%, яка застосовувалась до перерахунку.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначив про обчислення пенсії згідно з вимогами чинного законодавства та відповідно до матеріалів пенсійної справи.

Таким чином, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та з 2014 року отримує пенсію за вислугою років, призначену на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ.

14 листопада 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі довідки Київської міської прокуратури від 06 жовтня 2020 року № 21/420 (т. 1 а.с. 35).

За результатами розгляду звернення позивача від 14 листопада 2020 року, відповідач листом від 20 листопада 2020 року № 2600-0202-8/165573 (т. 1 а.с. 33) повідомив позивачу, що згідно з поданою заявою від 27 жовтня 2020 року та довідкою Київської міської прокуратури від 06 жовтня 2020 року № 21/420 (т. 1 а.с. 35), проведено перерахунок пенсії. Пенсію обчислено в розмірі 37 874,20 грн. (63 123,66 грн. * 60%). При цьому зазначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, а розмір пенсії до виплати з 01 жовтня 2020 року складає 17 120, 00 грн.

Водночас, в матеріалах справи наявне рішення відповідача від 02 листопада 2020 року № 94 «Про перерахунок пенсії» (т. 1 а.с. 34), яким позивачу, зокрема, зменшено відсоток пенсії з 70% до 60% від суми місячної заробітної плати, а також встановлено обмеження максимального розміру пенсії у розмірі 17 120,00 грн. (у період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2020 року) та у розмірі 17 690,00 грн. (з 01 грудня 2020 року), при визначеному розмірі пенсії з надбавками у розмірі 37 874,20 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789-ХІІ (далі - Закон № 1789-ХІІ), а наразі визначено статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII.

Водночас, відповідач здійснив перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу, тобто такі обставини у даній справі не є спірними, натомість позивач фактично оскаржує рішення відповідача в частині зменшення відсотку з 70% до 60% від суми місячної заробітної плати та обмеження пенсії максимальним розміром при здійсненні такого перерахунку, які і підлягають дослідженню в межах даної адміністративної справи.

Так, як на підставу правомірності застосування при перерахунку пенсії позивача 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, представник відповідача посилається на частину 2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, відповідно до якої пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Суд не може прийняти таке посилання до уваги, оскільки вказана норма стосується призначення, а не перерахунку пенсії, що за усталеною судовою практикою є зовсім різними механізмами, тобто, здійснюючи перерахунок пенсії, відповідач не наділений повноваженнями зменшувати відсоток від суми місячної (чинної) заробітної плати, встановлений при призначенні пенсії.

В свою чергу, за змістом частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, суд погоджується з наявністю обмеження максимального розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

В той же час, доводи позивача, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а також, що з моменту призначення у 2014 році пенсії позивач отримував її без обмеження, судом до уваги не беруться, оскільки розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеній в рішенні «Великода проти України» (заява № 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 році у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Kjartan Asmundsson проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, рішення відповідача в частині обмеження максимальним розміром пенсії позивача є за висновком суду правомірними.

Враховуючи викладене у сукупності, суд прийшов до висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 02 листопада 2020 року № 94 «Про перерахунок пенсії» в частині зменшення розміру відсотку виплати пенсії позивача з 70% до 60% від суми місячної заробітної плати, з огляду на що похідна позовна вимога підлягає задоволенню у відповідній частині, а саме - зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років позивачу з розрахунку 70% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити позивачу виплату різниці суми пенсії між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою, то вона задоволенню не підлягає зважаючи на таке.

Спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в оскаржуваних правовідносинах нормативно, а після набрання чинності рішенням суду в межах даної справи, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами (не разово), так і загальною (однією) сумою (разово), а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірності свого рішення у повній мірі.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки з матеріалів справи вбачається прийняття відповідачем рішення, яке не відповідає наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям.

За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до ч. 3 статті 139 КАС України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02 листопада 2020 року № 94 «Про перерахунок пенсії» в частині зменшення розміру відсотку виплати пенсії ОСОБА_1 з 70% до 60% від суми місячної заробітної плати.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з розрахунку 70% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення відповідно до статті 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк