Справа № 520/17107/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 березня 2021 року № 520/17107/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Легостаєвої К.І.,

представника позивача - Кізілова О.В.,

представника відповідача - Наумецької Е.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №-2030 від 03.07.2020 року.

В обґрунтування позову позивачем податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області №-2030 від 03.07.2020 року про нарахування податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2020 рік є протиправним та таким, що порушує його права, оскільки позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля, яка використовується ним у власній господарській діяльності. При цьому, позивачем вказано, що він перебуває на спрощеній системі оподаткування та не є платником земельного податку лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження господарської діяльності, і доходи від провадження якої оподатковуються єдиним податком. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року прийнято вказаний позов до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на помилковість суджень та доводів, а також їх невідповідність дійсним обставинам справи.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, приходить до висновку про наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , код - НОМЕР_1 , є платником єдиного податку другої групи та знаходиться на податковому обліку у Шевченківській ДПІ Центрального управління ГУ ДПС у Харківській області.

Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом господарської діяльності позивача за видами діяльності КВЕД є виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.2009 року позивачем придбано у ТОВ «ХАРКІВТРАНСМАШПРОЕКТ» () нежитлові приміщення 1-го поверху №10, 12, 12а, 12б, 12в, 14, 16, 17 загальною площею 408 кв. м, в літері «Ф-2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей технічного паспорту на нежитлову будівлю, виготовленого 27.10.2009 року, даний об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення №10, 12, 12а, 12б, 12в, 14, 16, 17 - 1-го поверху в літ. «Ф-2», належить до категорії "Виробничий будинок" та складається з: 10 - цех, 12 - підсобні приміщення, 12а - коридор, 12б - коридор, 12в - душова, 14 - кабінету, 16 - це, 17 - цех.

Судовим розглядом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст.286 Податкового кодексу України відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення №-2030 від 03.07.2020 року, яким визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 53210,67 грн.

Позивач, не погодившись із податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до положень ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю -обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пп.14.1.72 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Положеннями пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Пунктом 269.2 статті 269 Податкового кодексу України обумовлено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Положеннями ст. 270 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до приписів п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно положень п.286.6 ст. 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно з п.287.1 ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як передбачено приписами п.287.8 ст. 287 Податкового кодексу України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В той же час, суд зазначає, що положеннями п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пп.4 п. 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, як податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у п. 297.1 ч. 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Водночас, можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Водночас, правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

При цьому, надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції щодо застосування зазначених норм матеріального права Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 року по справі № 826/10930/13-а, від 07.08.2018 року по справі № 826/1209/14 та від 14.05.2020 року по справі №826/13115/16.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач здійснює свою господарську діяльність як платник єдиного податку другої групи.

При цьому, під час розгляду справи встановлено, що основним видом діяльності позивача є виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі (КВЕД 31.01).

У наданих під час розгляду справи поясненнях представником позивача вказано, що адресою його державної реєстрації є адреса мешкання фізичної особи, а саме: АДРЕСА_2 . Водночас, позивачем вказано, що з метою здійснення господарської діяльності ним було придбано нежитлові приміщення загальною площею 146,2 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , в яких працюють робітники бухгалтерського відділу, відділу маркетингу та продажу, а, відтак, використання зазначеного приміщення здійснюється як адміністративного. Водночас, представником позивача вказано, що для здійснення своєї господарської діяльності платником також було придбано нежитлові приміщення загальною площею 408,9 м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в яких здійснюється безпосередньо виробництво меблів та працюють наймані особи виробничого відділу, здійснюється зберігання обладнання та необхідних інструментів, а отже використовується зазначене приміщення як виробниче.

На підтвердження зазначених обставин позивачем до суду подано копії документів придбання відповідних інструментів та устаткування, необхідних для здійснення власної господарської діяльності, а саме договори із контрагентами позивача, видаткові накладні та відповідні податкові декларації.

Також, позивачем з метою підтвердження обставин використання зазначеної будівлі у власній господарській діяльності було подано до суду копії фотографій виробничого обладнання та комплектуючих матеріалів.

Матеріали справи містять пояснення працівників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 відповідно до яких останнім підтверджено здійснення виробничих робіт у спірній будівлі за основним видом діяльності позивача, а також використання такої будівлі позивачем у виробництві.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивач, набуваючи статусу суб`єкта господарювання та обираючи відповідний вид діяльності, здійснює таку діяльність, використовуючи при цьому будівлю, що розташована на відповідній земельній ділянці, у власній господарській діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Водночас, суд зазначає, що під час розгляду справи не встановлено обставини передачі позивачем зазначеної будівлі або її частини в оренду чи найм, а посилання представника відповідача на обставини того, що використання спірної будівлі позивачем у власній господарській діяльності не підтверджено, оскільки адреса такої будівлі не зазначена в жодних первинних документах, а зазначена адреса реєстрації фізичної особи-підприємця, не можуть вважатися судом належними, враховуючи надані під час розгляду справи представником позивача пояснення, докази та обставини ведення останнім господарської діяльності.

В той же час, суд зазначає, що матеріали справи містять копію рішення Державної податкової служби України від 07.11.2019 року №8657/6/99-00-08-05-04 про результати розгляду скарги, відповідно до якого задоволено скаргу представника позивача та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.08.2019 року №/2031 стосовно нарахування позивачу земельного податку за 2019 рік як власнику нежитлових приміщень першого поверху №10, 12, 12а, 12б, 12в, 14, 16, 17. Зі змісту зазначеного рішення Державної податкової служби України вбачається посилання контролюючого органу на обставини того, що фізичні особи-підприємці, що перебувають на спрощеній системі оподаткування не є платниками земельного податку лише за земельні ділянки, які використовуються ними для провадження підприємницької діяльності, і доходи від провадження якої оподатковуються єдиним податком, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.03.2018 року по справі №815/2146/17.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що здійснивши системний аналіз залучених до справи доказів, суд приходить до висновку про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , використовується позивачем для провадження господарської діяльності, тому останній як платник єдиного податку звільняється від обов`язку сплати земельного податку за користування земельною ділянкою.

Суд також зазначає, що під час розгляду даної справи судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.03.2018 року по справі №815/2146/17, від 08.08.2018 року по справі № 820/5485/17.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає податкове повідомлення-рішення №-2030 від 03.07.2020 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог особи-підприємця ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61027) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №-2030 від 03.07.2020 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , код - НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61027, код ЄДРПОУ - 43983495).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 24 березня 2021 року.

Суддя Мельников Р.В.