Справа № 160/17639/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
30.12.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, у якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 року про зарахування ОСОБА_1 набутого стажу в періоди з 26.10.1978 року по 05.05.1980 року та з 08.09.1980 року по 26.06.1981 роки та взяти до уваги довідки за № Є-18-2020 та № Є19-2020 від 15.04.2020 року, як підтвердження стажу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачеві відмовлено у зарахуванні до стажу періодів роботи, оскільки в записах трудової книжки при вступі на роботу та при звільненні відсутні номери розпоряджень, а також не взято до уваги довідку за №Є-18-2020 від 15.04.2020 року, оскільки в ній містяться неповні дані про робітника. Позивач зауважує, що трудова книжка оформлена належним чином, підстав для незарахування означених періодів у відповідача немає. У зв`язку з чим звернулась до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
25.02.2021 року представником відповідача надано до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що в трудовій книжці позивача наявні недоліки, а довідка, що може підтвердити трудовий стаж за відсутності трудової книжки, а також у випадку неправильних чи неточних записів про періоди роботи, також складена не у відповідності до вимог чинного законодавства. З огляду на вказане, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
12.03.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій підтримала правову позицію аналогічну викладеній у позовній заяві.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
25.11.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою, в якій просила надати розрахунок її трудового стажу для можливості призначення їй пенсії за віком.
До стажу роботи для визначення права на пенсію за віком не враховано періоди з 26.10.1978 по 05.05.1980 та з 08.09.1980 по 26.06.1981, оскільки в записах трудової книжки при вступі на роботу та при звільненні відсутні номери розпоряджень.
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 за №162, в графі 4 аркушів трудової книжки зазначається підстава для внесення запису в трудову книжку - наказ (розпорядження) керівника підприємства, дата його видання та номер.
Додатково позивача повідомлено, що також не взято до уваги довідку за № Є-18-2020 від 15.04.2020, оскільки в ній містяться неповні дані про робітника (не зазначено ім`я та по батькові)
З огляду на зазначене, відділом прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.
Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. п. 1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Наданою позивачем належним чином засвідченою копією трудової книжки підтверджується, що у спірні періоди, а саме з 26.10.1978 по 05.05.1980 та з 08.09.1980 по 26.06.1981 позивач працювала у Марганецькому міському комітеті ЛКСМ.
Суд звертає увагу, що відповідач при відмові в зарахуванні цих періодів до страхового стажу для призначення пенсії за віком, керувався тим, що при вступі на роботу та при звільненні відсутні номери розпоряджень.
Однак, суд вказує, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку стажу позивача для призначення пенсії за віком.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято протиправне рішення, яким необґрунтовано та протиправно не враховано до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 26.10.1978 по 05.05.1980 та з 08.09.1980 по 26.06.1981.
Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що ці періоди роботи позивача не зараховано через наявні недоліки при заповненні трудової книжки, оскільки певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії за віком.
При цьому щодо доводів відповідача щодо невзяття до уваги довідки за № Є-18-2020 від 15.04.2020, оскільки в ній містяться неповні дані про робітника (не зазначено ім`я та по батькові), суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 62 Закону № 1788-XII та п.п. 4 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.
Враховуючи викладене, суд робить висновок про необґрунтованість та безпідставність дій відповідача щодо незарахування до стажу роботи позивача періодів з 26.10.1978 року по 05.05.1980 року та з 08.09.1980 року по 26.06.1981 роки та невзяття до уваги довідки за № Є-18-2020 та № Є19-2020 від 15.04.2020 року, як підтвердження стажу.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позовної заяви, сплачений позивачем судовий збір відповідно до квитанції № ПН2573 від 24.12.2020 року у сумі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 року про зарахування ОСОБА_1 до стахового стажу періодів роботи з 26.10.1978 року по 05.05.1980 року та з 08.09.1980 року по 26.06.1981 року та взяти до уваги довідки за № Є-18-2020 та № Є19-2020 від 15.04.2020 року на підтвердження стажу.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський