Справа № 542/1517/20
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 р.Справа № 542/1517/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Шарова-Айдаєва О.О., смт. Нові Санжари, повний текст складено 15.01.21 року по справі № 542/1517/20

за позовом ОСОБА_1

до Сніцаренко Ярослава Олександровича молодшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Полтавській області 1 батальйону 4 роти , Управління патрульної поліції в Полтавській області

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2020 року ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Новосанжарського районного суду з позовною заявою до молодшого лейтенанта поліції в УПП в Полтавській області Сніцаренка Ярослава Олександровича (надалі також відповідач-1, ОСОБА_2 ), в якій просив:

- скасувати постанову серії ЕАМ № 3428576 від 14.11.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ;

- закрити провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15.01.2021р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до молодшого лейтенанта поліції в УПП в Полтавській області Сніцаренка Ярослава Олександровича , Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи, доказам була надана упереджена та необ`єктивна оцінка, тому рішення підлягає скасуванню у повному обсязі. Вказує, що у матеріалах справи, як довід щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення наявна лише оскаржена постанова та відеозапис з нагрудної камери поліцейського бодікам ВІ0089, який не містить події адміністративного правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність розгляду адміністративної справи відповідачем. Зазначає, що відеозапис з назвою VID3549, на якому зафіксовано правопорушення був зафіксований іншим технічним записом, на який відповідач посилання у постанові не здійснив. Таким чином у сукупності наведених обставин відеозапис V1D 3549 не може вважатися таким, що записаний за допомогою бодікам ВІ0089. Зазначає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути здійснене на підставі неналежних доказів його вини. Посилається на постанови Верховного Суду 24.01.2019 року у справі № 428/2769/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17. Зазначає, що в судовому засіданні суду першої інстанції позивачем наголошувалось, що відповідно до відеозаписів з бодікама ВІ0089 ним як не заперечувалось, так і жодним чином не визнавався факт вчинення правопорушення На підставі вищевикладеного просить скасувати рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15.01.2021 по справі №542/1517/20 та винести нове рішення яким скасувати постанову серія ЕАМ № 3428576 від 14.11.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що складена молодшим лейтенантом УПП у Полтавській області Сніцаренком Ярославом Олександровичем та закрити провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Також від ОСОБА_1 , до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Учасники справи повідомлені на електронні адреси, яка містяться а матеріалах справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14 листопада 2020 року о 10 год. 08 хв. на 5 км автодороги Полтава-Олександрія водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Geely MK Cross, державний номерний знак НОМЕР_1 , не ввімкнув ближнє світло фар поза межами населеного пункту у світлу пору доби, чим порушим п. 9.8. ПДР.

У зв`язку з викладеними обставинами уповноваженою особою УПП в Полтавській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3428576 від 14.11.2020.

Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не заперечував того факту, що він не увімкнув поза населеним пунктом денні ходові вогні, а лише оспорював кваліфікацію діяння та міру покарання. Відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, й постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 283 КУпАП, стягнення накладено в межах санкції частини 2 статті 122 КУпАП, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Надаючи оцінку оскарженій постанові у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Пунктом 9.8. розділу 9 ПДР України передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Згідно із ч.2 ст.122 КУпАП, за якою застосовані санкції, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Частиною 2 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зі змісту спірної постанови про адміністративне правопорушення слідує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у зв`язку із порушенням ним вимог п.п. 9.8 ПДР України, а саме керування транспортним засобом поза населеним пунктом, у якого не були ввімкненні денні ходові вогні або ближнє світло фар.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваної постанови відеофіксація порушення та розгляду справи була здійснена за допомогою нагрудною камерою інспектора поліції бодікам ВІ0089.

На факт відеофіксації відповідач посилається в обґрунтування правомірності своїх дій.

Диск з даним відеозаписом було надано відповідачем до суду першої інстанції.

Як вбачається з наданого диску, на ньому міститься три відеофайли: відеозапис з назвою VID3549 (далі - відео 1) щодо події правопорушення, а відеофайли з назвою та (далі - відео 2-3) містить процедуру притягнення позивача, до адміністративної відповідальності.

З дослідженого судом першої та апеляційної інстанції відеозапису наданого відповідачем не вбачається, що позивач порушив вимоги п.п. 9.8 ПДР України, а саме керував транспортним засобом поза населеним пунктом, у якого не були ввімкненні денні ходові вогні або ближнє світло фар та скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З наданого відповідачем відеозапису порушення (відео-1), не вбачається за можливе встановити той факт, що на ньому зафіксоване порушення п. 9.8 ПДР водієм транспортного засобу Geely MK Cross, державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки відповідний номерний знак автомобіля не визначається, що не заперечується відповідачем в відзиві на позовну заяву, та правильно встановлено судом першої інстанції.

Тобто, вказаним відеозаписом не підтверджуються доводи відповідача щодо наявності підстав для зупинки автомобіля та порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

При цьому при відтворенні відеофайлів на які зафіксовано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності (відео 2-3) вбачається що вони зафіксовані на бодікам ВІ0089 (у лівому нижньому куті міститься надпис «ВІ0089»), чого не вбачається при відтворенні відео 1, на яке зафіксовано порушення, що також ставить під сумнів належність цього доказу, та фіксування його саме тим засобом посилання на який міститься в постанові.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже в даному випадку відповідачем не доведено, що зупинення транспортного засобу було обумовлено недотриманням водієм (позивачем) вимог ПДР України.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем проступку.

Тобто доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

В матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно свідчили про те, що позивач керуючи транспортним засобом Geely MK Cross, державний номерний знак НОМЕР_1 поза населеним пунктом, не ввімкнув денні ходові вогні або ближнє світло фар та скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17.

Посилання відповідача в відзиві на позов (відзив подано ОСОБА_2 молодшим лейтенантом поліції Управління патрульної поліції в Полтавській області 1 батальйону 4 роти) на те, що факт того, що на відеозаписі чітко не зафіксовано номерний знак автомобіля позивача не може слугувати підставою для скасування постанови, оскільки на відеозаписі зафіксовано автомобіль аналогічної марки, моделі та кольору, відеозапис узгоджується із датою та часом у хронології із наступними відеозаписами розгляду справи, відтак в сукупності вони є належним доказом вчинення правопорушення, є помилковими, оскільки з відео не можливо достеменно ідентифікувати транспортний засіб, а будь якими іншими доказами факт правопорушення не підтверджується.

Щодо посилань відповідача та суду першої інстанції на те, що з наданого відповідачем відео 2-3 вбачається, що водієм ОСОБА_1 не заперечувалось того факту, що він не увімкнув поза населеним пунктом денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар, а лише оспорювалась кваліфікація діяння та міра покарання, колегія суддів зазначає наступне.

З наданих відповідачам відеозаписів не вбачається, що позивач скоїв будь яке адміністративне правопорушення. На відео позивач лише з`ясовував яке правопорушення він скоїв і чи може інспектор застосувати в даному випадку міру покарання у вигляді попередження. Однак винним себе у вчиненні правопорушення позивач не визнавав.

При цьому колегія суддів зазначає, що заперечення щодо кваліфікації правопорушення та застосування стягнення не є тотожним з визнанням факту вчинення правопорушення, фактичних обставин його вчинення.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач факт вчинення порушення не визнає. Зазначає, що ним як не заперечувався так і жодним чином не визнавався факт вчинення правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 08.07.2020р. по справі № 177/525/17.

В даному рішенні Верховний суд відхилив доводи скаржника про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечується, оскільки уважає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно, до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем проступку. Тобто, доказ, на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення, є відсутнім.

Доказів вчинення правопорушення (обґрунтовані пояснення, пояснення свідків тощо) відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції, тобто в матеріалах справи відсутні дані, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач вчинив порушення, за яке передбачена відповідальність згідно з ст. 122 КУпАП. Тобто, доказ, на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення, є відсутнім.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 у справі № 338/855/17.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, на відповідача покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

У даній справі, суб`єкт владних повноважень не виконав даного обов`язку та не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність складання ним постанови про адміністративне правопорушення, а саме вимог п. 9.8 Правил дорожнього руху України.

З урахуванням вищенаведеного інші доводи сторін щодо правомірності чи не правомірності оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки у справі немає доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 122 КУпАП у зв`язку з порушенням п.14.6 ПДР, то склад цього правопорушення відсутній.

Виходячи з вищевказаного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог 293 КУпАП та ч. 3 ст. 286 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 354/512/16-а, від 22 липня 2019 року у справі №757/2757/16-а.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п.1,2 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування оскарженого судового рішення та прийняття постанови про задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, згідно квитанції № 29643 від 14.12.2020р, яка міститься в матеріалах справи (а.с.17), сплатив судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп. При подачі апеляційної скарги, згідно квитанції № 52167 від 20.01.2021р., яка міститься в матеріалах справи (а.с.66), судовий збір в сумі 630 грн. 60 коп. Всього, з урахуванням того, що позов задоволено частково, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 1051 грн.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову, положення ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 1051 грн.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15.01.2021 по справі № 542/1517/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 3428576 від 14.11.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП по якій винесено постанову серії ЕАМ № 3428576 від 14.11.2020 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Управління патрульної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 1051 грн. витрати по сплаті судового збору..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло