Справа № 820/4046/16
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 р. Справа № 820/4046/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Куриленко Н.В.,

за участі представників:

позивача - Третьякова О.М., відповідача - Петруніної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Північно-східного офісу Держаудитслужби до державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про зобов`язання виконати вимогу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна фінансова інспекція в Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд зобов`язати Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" (): забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи по стягненню дебіторської заборгованості в сумі 2022694,43 гривень; забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок не нарахування та невідображення по бухгалтерському обліку ДП завод "Електроважмаш" штрафних санкцій за поставлену неякісну продукцію ТОВ "Укрмашіндустрія" в сумі 52069,50 гривень; забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок неповного пред`явлення ДП завод "Електроважмаш" до відшкодування витрат на оплату електричної енергії, яка споживалась сторонніми особами в сумі 462747,76 гривень; забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок невірного застосування коригуючих коефіцієнтів до норм витрат палива на транспортні засоби в сумі 30314,21 гривень; забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок сплати ДП завод "Електроважмаш" штрафів сплачених ПАТ КАПС "КИЙ АВІА" та ПП "ТК Атлант і К" за зміну авіаквитків в сумі 32334,67 гривень; забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок сплати ДП завод "Електроважмаш" штрафів сплачених за не заїзд до готелів в сумі 4400,00 гривень; забезпечити відшкодування незаконних виплат по заробітній платі на загальну суму 8340,46 грн. (у т.ч.: внаслідок виплаті доплати за збільшення обсягів робіт в сумі 2970,54 грн., виплаті заробітної платі внутрішньому суміснику в сумі 847,87 грн., безпідставно нарахованої та виплаченої заробітної плати за час знаходження у щорічній та учбовій відпустках сумісників за основним місцем роботи в сумі 2201,84 грн., перерахувань єдиного соціального внеску до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах по оплаті праці в сумі 2320,21 грн); забезпечити відшкодування збитків підприємству внаслідок відшкодування витрат на відрядження в сумі 53480,92 гривень: забезпечити відшкодування збитків завданих підприємству внаслідок зайвих витрат ДП завод "Електроважмаш" до ТОВ фірма "Лег" в сумі 1440,00 гривень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2020 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про зобов`язання виконати вимогу та замінено позивача у справі Державну фінансову інспекцію в Харківській області її правонаступником Північно-східним офісом Держаудитслужби.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2020 року касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області, правонаступником якої є Північно-східний офіс Держаудитслужби, задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Харківського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Північно-східним офісом Держаудитслужби за результатами акту ревізії фінансово - господарської діяльності ДП "Завод "Електроважмаш" винесено вимогу від 29.01.2016 №20-06-25-14/697, якою зафіксовано ряд порушень з боку відповідача. Зафіксовані у вимозі порушення відповідачем у визначений законом строк не усунуто, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 30 червня 2020 року прийнято до провадження адміністративну справ. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22 вересня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання від 22 вересня 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представником відповідача надано до суду відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що позивач обґрунтовуючи свої вимоги безпідставно вказує суму збитків, оскільки у Держаудитслужби наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, встановлених в ході перевірки. Разом з тим вказав, що державною установою порушень чинного законодавства не допускалось.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав свою правову позицію, викладену у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник позивача надав через канцелярію суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких наголошували, що підприємством не допускались порушення приписів чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 23 грудня 2015 року позивачем на виконання доручення Прем`єр-міністра Яценюка А.П. від 31.08.2015 №35988/0/1-15, згідно з п. 1.1.4.4 плану роботи ДФІ в Харківській області на III квартал 2015 року проведено планову ревізію фінансово - господарської діяльності ДП "Завод "Електроважмаш" за період з 1 жовтня 2013 року до завершеного місяця 2015 року, за результатами якої складено акт від 23 грудня 2015 №06-12/9.

На підставі пункту 1 частини першої статті 7, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", підпункту 15 пункту 6, пункту 7 Положення про державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 6 серпня 2014 року №310 (далі - "Положення про ДФІ України"), пунктів 46, 49 - 50, 52 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі - "Порядок №550"), керівнику ДП "Завод "Електроважмаш" пред`явлено вимогу від 29 січня 2016 року щодо усунення порушень законодавства в строк до 1 квітня 2016 року.

Відповідачем в строк до 1 квітня 2016 року вимога від 29 січня 2016 року №20-06-25-14/697 не виконана, на підставі чого позивач звернувся до суду.

Верховним Судом у постанові від 12.06.2020 по справі №820/4046/16 зазначено, що суди повинні надати оцінку обґрунтованості кожного з порушень законодавства, що зазначені у пунктах 1-11 "описової" частини вимоги, зміст яких відповідає позовним вимогам, хоча й некоректно сформульованим.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про ДФІ визначено, що Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Частиною другою статті 15 "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Так, судом з пункту 1 вимоги №20-06-25-14/697 встановлено, що відповідачем списано дебіторської заборгованості по розрахунках з Акціонерною енергопостачальною компанією "Київнерего" ТЕЦ №6 на загальну суму 2022694,43 грн. Невжиття державним підприємством "Завод "Електроважмаш" заходів щодо повернення суми дебіторської заборгованості призвело до втрати активів ДП Заводом "Електроважмаш" в сумі 2022694,43 грн.

Представник відповідача у судовому засідання вказав, що між НВО "Електроважмаш" та АЕК "Київенерго" укладено договір №7/2000нпо від 06.04.2000 на виконання робіт по виготовленню та поставці енергетичного обладнання в номенклатурі, кількості та ціні, що вказані в специфікації, а також на виконання усіх робіт пов`язаних з шеф - монтажем та проведенням 72-годинної роботи з випробування турбогенератора під напругою.

У зв`язку з відсутністю фінансування АЕК "Київенерго", Постачальник не виконував весь об`єм робіт, передбачений Договором, тому і право на отримання 2022694,43 грн, що становлять 10% ціни договору у нього не виникло, що виключає законність та можливість останнього стягнути з АЕК "Київенерго" 2022694,43 грн.

Однак, суд зауважує, що у відповідача відсутні підстави для проведення претензійно - позовної роботи, оскільки договір №7/2000нпо від 06.04.2000 укладався з НВО "Електроважмаш", яке на теперішній час згідно реєстру ЄДРПОУ не припинено та здійснює свою господарську діяльність.

Між тим, суд зауважує, що рішенням Господарського суду Харківської області від 11.02.2008 у справі №47/535-07, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 за позовом ВАТ "Турбоатом", зустрічним позовом ДП завод "Електроважмаш", встановлено, що правонаступництво ДП завод "Електроважмаш" за НВО "Електроважмаш" припинено, внаслідок чого жодних зобов`язань ДП завод "Електроважмаш за обов`язками НВО "Електроважмаш" перед ВАТ "Турбоатом" за договором комісії №09-21408-804 не має.

Враховуючи, що НВО "Електроважмаш" не є правонаступником ДП завод "Електроважмаш", внаслідок чого останнім правомірно не проводилась претензійно - позовна робота, суд доходить висновку, що невиконання зобов`язань НВО "Елекроважмаш" не є наслідком нанесення відповідачем збитків державному підприємству, відтак вимога в цій частині є безпідставною.

Щодо порушень зафіксованих в пункті 2 вимоги №20-06-25-14/697, а саме: ненарахування та невідображення по бухгалтерському обліку ДП "Завод "Електроважмаш" штрафних санкцій за поставлену неякісну продукцію ТОВ "Укрмашіндустрія", що призвело до недоотримання доходів заводом внаслідок порушення зобов`язань за договором від 05.09.2011 №207-02/95-Т в сумі 52069,50 грн., суд зазначає наступне.

Судом з акту ревізії встановлено, що між ДП завод "Електроважмаш" (далі Замовник) та ЗАТ "Укрмашприбор" (Постачальник) (в подальшому ТОВ "Укрмашіндустрія") укладено договір від 05.09.2011 №207-02/95-Т на постачання товару - корпусу БИЛТ 731313.006 в кількості 20000 шт. загальною вартістю 5130000,00 гривень.

Умовами договору передбачено, що Постачальник повинен поставити товар, який відповідає умовам технічної документації, державним стандартам та направити документи, які засвідчують якість та комплектність товару (сертифікат, паспорт якості, висновок державної санітарно-гігієнічної експертизи) тощо.

Фактично ТОВ "Укрмашіндустрія" здійснило поставку частини товару неналежної якості, про що складено відповідний акт.

Пунктом 9.4 договору від 05.09.2011 №207-02/95-Т передбачено, що Постачальник - ТОВ "Укрмашіндустрія" у випадку поставки товару неналежної якості сплачує Замовнику - ДП завод "Електроважмаш" штраф у розмірі 20% вартості продукції неналежної якості і зобов`язаний поставити товар належної якості не пізніше 20-25 календарних днів з дня визначення поставленого товару неналежної якості.

Факт поставки неякісного товару ТОВ "Укрмашіндустрія" визнано із зазначенням переліку причин.

Відповідачем на адресу ТОВ "Укрмашіндустрія" направлялися претензії від 11.03.2014 та від 12.05.2014 про стягнення штрафних санкцій, але в інших розмірах, та без відповідного відображення нарахування в бухгалтерському обліку ДП завод "Електроважмаш".

Так, відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання та згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-ІV договір є обов`язковим для виконання сторонами

Статтею 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями ст. 258 Цивільного кодексу України установлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік з дня невиконання (неповного виконання) зобов`язань.

Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про безпідставність не відображення по бухгалтерському обліку ДП завод "Електроважмаш" штрафних санкцій за поставлену неякісну продукцію ТОВ "Укрмашіндустрія", що призвело до недоотримання доходів Заводом внаслідок порушення зобов`язань за договором від 05.09.2011 №207-02/95-Т в сумі 52069,50 грн., а тому пункт 2 вимоги Північно-східного офісу Держаудитслужби є обґрунтованим та порушення встановлені в ній підлягають усуненню.

Стосовно порушень зафіксованих в пункті 3 вимоги №20-06-25-14/697, а саме: пред`явлення ДП завод "Електроважмаш" рахунків на відшкодування понесених підприємством витрат не всім субспоживачам, які підключені до електромережі підприємства та фактично споживають електричну енергію, що оплачує ДП завод "Електроважмаш" до АК "Харківобленерго", суд виходить з наступного.

Як пояснив представник відповідача під час судового засідання ДП "Завод "Електроважмаш" у перевіреному періоді здійснювало оплату за електричну енергію виробничого та невиробничого призначення житлового сектору, до якого входили житлові будинки та гуртожитки.

Фізичні особи, що споживають електроенергію щомісячно сплачують її вартість ДП завод "Електроважмаш", як окремо плату за електроенергію так і в складовій частині експлуатаційних витрат за проживання. Так, по деяким житловим будинкам встановлено загальнобудинкові електролічильники, а по деяким і загальнобудинкові і індивідуальні лічильники.

При визначенні фактичного розміру коштів, що отримані від населення по споживанню електроенергії, не враховані дані, що включено до квартирної плати мешканцям житлових будинків, витрати на освітлення східних клітин та енергопостачання для ліфтів.

Судом з акту ревізії встановлено, що на постачання електричної енергії між відповідачем та АК "Харківобленерго" укладений договір від 01.06.2008 №195.

Ревізією встановлено, що відповідно рахунків, які виставляє АК "Харківобленерго" до електромережі ДП завод "Електроважмаш" приєднані житлові будинки з яких є будинки, що обліковуються на балансі підприємства так і є будинки, які не мають до підприємства жодного відношення.

Судовим розглядом встановлено, відповідачем під час розгляду не спростовано, що ДП завод "Електроважмаш" не має ліцензії на надання послуг з постачання електроенергії, тому і не проводить її постачання іншим особам, однак, має право і повинен, вимагати відшкодування витрат, понесених підприємством на оплату електроенергії, яка використовується іншими як юридичними так і фізичними особами.

Ревізією встановлено, що у зв`язку з тим, що підприємство не здійснило заходів та не уклало договір з АК "Харківобленерго" на розмежування мереж житлового масиву та підприємства, ДП завод "Електроважмаш" щомісячно проводить оплату АК "Харківобленерго" за електроенергію, що споживається, як підприємством так і сторонніми споживачами (мешканцями житлових будинків), які не мають до підприємства жодного відношення, що в подальшому призвело до зарахування в дохід тільки тих сум, що фактично надходять на розрахунковий рахунок підприємства від мешканців, без обліку дебіторської заборгованості, тоді як ДП завод "Електроважмаш" визнає частину витрат, які не відшкодовуються мешканцями своїми витратами.

Також, з акту ревізії судом встановлено, що при проведенні порівняння фактичних витрат підприємства на оплату електроенергії та витрат, що пред`являлися підприємством до відшкодування споживачам - мешканцям житлових будинків враховані витрати за електроспоживання місць загального користування (освітлення сходових клітин, енергоспоживання ліфтів), які входять до тарифів на експлуатаційні послуги та які оплачувалися мешканцями.

Також, сума яку було розподілено мешканцям для сплати за освітлення сходових клітин та енергоспоживання клітин визначено в відомості нарахування та сплати за електроенергію по ЖКД.

Таким чином, внаслідок неповного пред`явлення ДП "Завод "Електроважмаш" до відшкодування витрат понесених підприємством на оплату електричної енергії, яка споживалась сторонніми особами призвело до покриття витрат сторонніх осіб за рахунок підприємства, тобто до втрат активів ДП "Завод "Електроважмаш", відтак пункт 3 вимоги є обґрунтованим та порушення зафіксовані в ньому підлягають усуненню.

Щодо порушень зафіксованих в пункті 4 вимоги №20-06-25-14/697, а саме: не вірне застосування коригуючих коефіцієнтів до норми витрат палива по автомобілях: Ford Mondeo, державний № НОМЕР_1 ; Mercedes-benz VITO, державний № НОМЕР_2 ; Lexus RX350, державний № НОМЕР_3 ; Lexus GS300, державний № НОМЕР_4 ; Toyota Land Cruiser, державний № НОМЕР_5 ; Toyota Land Cruiser 200, державний № НОМЕР_6 ; Volkwagen Jetta, державний № НОМЕР_7 ; Volkwagen Jetta, державний № НОМЕР_8 ; Volkwagen Jetta, державний № НОМЕР_9 ; Volkwagen Jetta, державний № НОМЕР_10 ; Volkwagen Jetta, державний № НОМЕР_11 ; Volkwagen Jetta, державний № НОМЕР_12 ; Volkwagen Jetta, державний № НОМЕР_13 ; ВАЗ 21074, державний № НОМЕР_14 ; ГАЗ 3110, державний № НОМЕР_15 ; ВАЗ 21150, державний № НОМЕР_16 ; ГАЗ 3110, державний № НОМЕР_17 , що призвело до зайвого списання бензину марки А-95, марки А-92 та дизельного палива на загальну суму 30314,21 грн., суд зазначає наступне.

Відповідач під час судового засідання зазначив, що списання палива на роботу автотранспорту підприємства в періоді, який підлягав ревізії, проводилось у відповідності до Розрахунків, які були розроблені на виконання наказу директора "Про затвердження норм витрат палива та мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" від 27.02.2010 № 76 (з доповненнями). Даний Розрахунок був розроблений з метою планування потреби Заводу в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального їх використання.

Разом з тим, відповідач наполягав, що у жодному пункті Наказу №43 не міститься посилань щодо обов`язковості використання коригувальних коефіцієнтів.

Суд зазначає, що списання палива і мастильних матеріалів здійснюється виходячи з даних про пробіг автомобіля та норм витрат палива, затверджених Наказом №43.

Так, Наказом №43 визначено, що нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.

Відповідно до п.4.1 Наказу №43, для легкових автомобілів і автобусів нормативні витрати палива розраховуються за формулою, яка зокрема включає в себе сумарний коригуючий коефіцієнт.

Таким чином, суд доходить висновку, що використання коригуючих коефіцієнтів є обов`язковим згідно з формули розрахунку нормативних витрат палива, відтак порушення зафіксовані в пункті 4 вимоги є обґрунтованими та підлягають усуненню з боку відповідача.

Стосовно порушень зафіксованих в пункті 5 вимоги №20-06-25-14/697, а саме: віднесення ДП Заводом "Електроважмаш" в період з 11.11.2013 по 18.08.2015 до складу витрат по рахунку 9480000 "Визнані штрафи, пені, неустойки" сум штрафів за зміну дат вильоту, які нараховувались Публічним акціонерним товариством "Київське агентство повітряних сполучень "КИЙ АВІА" та Приватним підприємством "Туристична компанія "Атлант і К", що не передбачено умовами договорів, укладених з означеними підприємствами, що призвело до безпідставної сплати державним підприємством штрафів за зміну авіаквитків або зміну дат вильотів в сумі 32334,67 грн, що в свою чергу відобразилось у завищенні витрат ДП завод "Електроважмаш" за 2013 рік у формі №2 "Звіт про фінансові результати (звіт про сукупний доход)" по рядку 2180 "Інші операційні витрати", суд зазначає наступне.

З приводу викладених в пункті 5 порушень відповідач зазначив, що правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2012, отже за приписами вказаних правил, до пасажира, що подорожує рейсом згідно з квитком, застосовуються тарифні нормативи перевізника. Таким чином, кожна сплата ДП "Завод "Електроважмаш" штрафних санкцій за зміну дати авіаквитків була передбачена тарифом перевізника та обов`язкова до сплати згідно Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затвердженими Наказом Міністерства інфраструктури України № 735 від 30.11.2012.

Так, судом з акту ревізії встановлено, що між відповідачем та ПАТ КАПС "КИЙ АВІА" укладено договір від 26.03.2015 №263/302-5к щодо бронювання, продажу авіаквитків з авіаційних пасажирських перевезень та оформлення полісу медичного страхування.

Відповідно до п.5.2 договору від 26.03.2015 №263/302-5к, Замовник має право: контролювати надання послуг у встановлені строки, анулювати заявку та одержати повну вартість здійсненої попередньої оплати, повернути рахунок Виконавцю без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів (відсутність печатки, підписів, тощо).

Відповідно до п.5.3 договору від 26.03.2015 №263/302-5к, Виконавець зобов`язаний: забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором; здійснювати бронювання місць, оформлення авіаквитків, страхового полісу; протягом одного календарного дня надає послуги Замовнику після його письмового повідомлення; повернути перераховану попередню оплату Замовником протягом 2-х банківських днів, у разі настання умов, що зазначені в п.5.2.2 цього договору; тощо.

Також, між відповідачем (Замовник) та ПП "ТК "Атлант і К" (Виконавець) укладено договір від 07.06.2013 №263/302-Д. Предметом договору якого є зобов`язання Виконавця надати Замовникові послуги пасажирського повітряного транспорту та послуги щодо бронювання місць тимчасового розміщування.

Штрафних санкцій вищезазначеними договорами не передбачено.

Таким чином, загальна сума сплати Заводом штрафів на користь ПАТ КАПС "КИЙ АВІА" та ПП "ТК Атлант і К" за зміну авіаквитків або зміну дат вильотів за період, який підлягає ревізії, які не передбачені двосторонньо підписаними договорами від 11.06.2013 №263/302-4К-ВК, від 26.03.2015 №263/302-5к та від 07.06.2013 №263/302-Д, склала 32334,67 грн, що є порушенням вимог ст.629 Цивільного кодексу України, п.1 ст.98, п. 18 ст. 100 Повітряного Кодексу України.

З огляду на що, суд доходить висновку, що оплата штрафних санкцій ДП "Завод "Електроважмаш" на користь ПАТ КАПС "КИЙ АВІА" та ПП "ТК Атлант і К" за зміну авіаквитків або зміну дат вильотів, не передбачена договорами з означеними компаніями та суперечить вимогам Цивільного Кодексу України, Повітряного Кодексу України та Закону України "Про захист прав споживачів".

Отже, стягнення з ДП "Завод "Електроважмаш" сум штрафних санкцій у розмірі 32334,67 грн. є необґрунтованим, а тому порушення зафіксовані в пункті 5 вимоги підлягають усуненню з боку відповідача.

Стосовно порушень зафіксованих в пункті 6 вимоги №20-06-25-14/697, а саме: проведення відповідачем згідно договору №263/302-Д від 07.06.2013 оплати на користь ПП "ТК Атлант і К" штрафів за не заїзд в готелі на суму 4400,00 грн, що призвело до порушення п. 5.1.5 договору, суд зазначає наступне.

Судом з пункту 5.1.6 договору від 07.06.2013 №263/302-Д, укладеному ДП "Завод "Електроважмаш" з ПП "ТК Атлант і К", встановлено, що у разі якщо анулювання заявки Замовником покладає на Виконавця додаткові витрати згідно з правилами анулювання авіаквитків та номерів у готелях відповідних авіаперевізників та готелів, Замовник компенсує такі витрати за наявності підтвердних документів.

Однак, згідно з наданими до ревізії документами, ДП "Завод "Електроважмаш" своєчасно не знято бронювання номерів, чим не додержано умови п.5.1.5 договору від 07.06.2013 №263/302-Д та як наслідок, вплинуло на дію п.5.1.6. зазначеного договору.

Згідно листа ПП "ТК Атлант і К" від 03.02.2014 №9, в якому зазначено, що запит на бронювання готелів " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та "Русь" поступив від ОСОБА_1 (яка на момент проведення ревізії на підприємстві не працювала) 17.01.2014 року.

Станом на 20.01.2014 надано підтвердження про бронювання номерів з 23.01.2014 по 24.01.2014 року.

Заявка на ануляцію бронювань надана 23.01.2014 року.

Разом з тим, згідно бухгалтерських документів ДП "Завод "Електроважмаш", витрати на вказані штрафні санкції посадовими особами підприємства не відшкодовувались.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача щодо недопущення ним порушень умов договору, та доходить висновку про обґрунтованість пункту 6 вимоги, та як наслідок виникнення у ДП "Завод "Електроважмаш", обов`язку щодо виконання порушень зазначених у ньому.

Щодо порушень зафіксованих в пункті 7 вимоги №20-06-25-14/697, а саме: безпідставного призначення в період з жовтня по листопад 2013 року водіям підприємства доплати за збільшення обсягу робіт, що спричинило зайве нарахування та виплату коштів в 2013 році на загальну суму 2970,54 грн., що призвело до порушення відповідачем вимог ст.15 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР, умов п. 1,2,5,6 Постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 №1145 "О порядке и условиях совмещения профессий (должностей)", суд зазначає наступне.

Відповідно з Національним класифікатором України ДК 003:2005 "Класифікатор професій", затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 26.12.2005 року № 375:

- професія "водій електро - та автовізка" має код КП - 8334.2

- професія "водій автотранспортних засобів" має код КП 8322.2.

Між цими професіями існує принципова різниця, яка зафіксована вищезазначеним класифікатором та яка полягає в тому, що:

- професія "водій автотранспортних засобів" відноситься до класу 832 - "водії автотранспортних та мототранспортних засобів та інші робітники з обслуговування автотранспортної та мототранспортної техніки";

- професія "водій електро - та автовізка" відноситься до класу 833 - "робітники, що обслуговують сільськогосподарські та інші пересувні установки".

Крім того, "Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 1. Розділ 2 "Професії робітників", що затверджений наказом Мінпраці та соціальної політики України від 29.12.2004 року №336 пунктом 12 встановлює кваліфікаційні характеристики професії "водій електро - та автовізка 2-го розряду", якими не передбачені професійні обов`язки щодо керування автомобілем.

Обмеження щодо неможливості працювати на двох автомобілях одночасно, викладені в листі Мінпраці та соціальної політики України від 27.07.2009 року №426/13/84-09, не стосуються професії "водій електро - та автовізка", як професії, яка взагалі не має права на керування автомобілем.

Суд зауважує, що необґрунтованими є висновки стосовно завищення витрат підприємства у відповідній фінансовій звітності з огляду на те, що у відповідності до п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" - витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені, що відповідає здійсненню господарської операції з нарахування заробітної плати.

Таким чином, порушення зазначені в пункті 7 спірної вимоги є безпідставними, а тому усуненню не підлягають.

Стосовно порушень зафіксованих в пункті 8 вимоги №20-06-25-14/697, а саме: порушення вимог ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій", що виразилось у залученні до роботи на умовах внутрішнього сумісництва працівника підприємства, який за основним місцем роботи обіймав керівну посаду начальника відділу пожежної безпеки (шифр 254), що призвело до зайвого нарахування та виплаті заробітної плати внутрішньому суміснику в серпні 2015 року на загальну суму 847,87 гривень, що призвело до безпідставного нарахування заробітної плати та перерахування єдиного соціального внеску за серпень 2015 року на загальну суму 326,77 грн, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій", окрім працівників, яким законодавчими актами заборонено працювати за сумісництвом, не мають права працювати за сумісництвом також керівники державних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності).

Відповідно до наданих до ревізії документів (штатних розкладів, особових рахунків працівників, наказів) встановлено, що до роботи на умовах внутрішнього сумісництва залучався працівник підприємства, який за основним місцем роботи обіймав керівну посаду начальника відділу пожежної безпеки (шифр 254).

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що посада начальника відділу пожежної безпеки відноситься до категорії керівника структурного підрозділу, суд доходить висновку про порушення відповідачем вимог ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій", що як наслідок підтверджує правомірність вимог позивача зафіксованих в пункті 8 вимоги щодо усунення безпідставно нарахованої заробітної плати та єдиного соціального внеску на загальну суму 1174,64 грн.

Стосовно порушень зафіксованих в пункті 9 вимоги №20-06-25-14/697, а саме: безпідставного нарахування заробітної плати лікарю - рентгенологу ОСОБА_2 , яка працювала за сумісництвом на ДП "Завод "Електроважмаш", що спричинило зайве нарахування та перерахування єдиного соціального внеску за період з 01.10.2013 по 01.09.2015 року на загальну суму 848,59 грн, в тому числі: за 2014 рік на суму 576,88 грн, за 2015 рік на суму 271,71 грн., суд зазначає наступне.

Так, згідно наданих до ревізії табелів обліку робочого часу судом встановлено, що лікар - рентгенолог ОСОБА_2 за основним місцем роботи з 05.05.2014 по 19.05.2014 перебувала у щорічній відпустці, при цьому згідно особового рахунку ДП "Завод "Електроважмаш" за вказаний період їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата на суму 1185,00 грн.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про відпустки" особа, що працює за сумісництвом, має право отримати відпустку одночасно з відпусткою за основним місцем роботи.

Пунктом 14 ч.1 ст.25 Закону України "Про відпустки" визначено, що для отримання такої відпустки сумісник інформує роботодавця про період надання щорічної відпустки за основним місцем роботи, також за вимогою працівника на період оплачуваної учбової відпустки за основним місцем роботи, на роботі за сумісництвом надається відпустка без збереження заробітної плати до кінця відпустки за основним місцем роботи.

Таким чином, отримати одночасно дві відпустки є право працівника, яким він розпоряджається на власний розсуд, а не обов`язок.

Крім того, вимоги Постанови КМУ від 03.04.1993 №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій", Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993 №436, ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV, не передбачають заборони здійснювати оплату праці за фактично відпрацьований час суміснику, що не забажав отримати відпустку за місцем роботи за сумісництвом та продовжував працювати по сумісництву.

Таким чином, висновки, що викладені в акті ревізії щодо безпідставного нарахування та сплати заробітної плати за час знаходження у щорічній та учбовій відпустках за основним місцем роботи, що призвело до необґрунтованих витрат підприємства, не знайшли свого підтвердження добутими під час судового розгляду справи доказами, а відтак є необґрунтованими, а порушенні зафіксовані в цій частині вимоги такими, що усуненню не підлягають.

Стосовно порушень зафіксованих в пункті 10 вимоги №20-06-25-14/697, а саме: завищення витрат підприємства на загальну суму 53480,92 грн., в тому числі: за 2014 рік - 29320,42 грн. та січень-серпень 2015 року - 24160,50 грн., чим порушено п.7 Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та п. 170.9.1 ст. 170 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, суд зазначає наступне.

Так, ДП "Завод "Електроважмаш" для дотримання вимог пп. 170.9.1 п.170.9 ст. 170 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ видані накази від 17.09.2013 №371 та від 31.03.2015 №59 "Про встановлення добових витрат при службових відрядженнях в межах України та за кордон".

Згідно з вищезазначеними наказами затверджено граничні норми відшкодування витрат на оренду житлового приміщення при службових відрядженнях працівників підприємства в межах України в сумі 450,00 грн. за добу.

Також, зазначеними наказами передбачено можливість здійснення витрат понад встановлені норми з дозволу керівника, при наданні заяви на його ім`я з обґрунтованим поясненням перевищення. Тобто до заяв повинні бути надані обґрунтовані пояснення причин перевищення витрат на проживання.

Відповідно до п. 7.6 Статуту ДП "Завод "Електроважмаш" директор має право видавати накази, розпорядження та інші акти обов`язкові для виконання всіма працівниками підприємства.

Однак, ні під час проведення ревізії, ні під час розгляду справи, ДП "Завод "Електроважмаш" не надані будь-які документи (пояснення, тощо), які б підтверджували обґрунтовані причини виникнення перевищень понесених витрат на оренду житлових приміщень при службових відрядженнях працівників підприємства.

В наданих до ревізії заявах працівників ДП "Завод "Електроважмаш" для відшкодування надмірно витрачених коштів зазначено лише факт проживання працівника у готелі, суми надміру витрачених коштів, без будь яких пояснень причин та обставин, що потребували такого витрачання коштів на проживання, що суперечить наказам "Про встановлення добових витрат про службових відрядженнях в межах України та за кордон".

Відповідно до п.6. Типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженої постановою кабінету Міністрів України від 02.08.1995 №597 керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та контрактом.

Тобто, керівник підприємства має вживати всіх необхідних заходів в межах компетенції для забезпечення раціонального використання грошових коштів та майна підприємства.

Таким чином, порушення вказані в пункті 10 вимоги підлягають усуненню.

Стосовно порушень зафіксованих в пункті 11 вимоги №20-06-25-14/697, суд зазначає, що відповідачем вказані в пункті порушення усунуто у 2016 році, відтак вимога в даній частині виконана, що також не заперечувалось позивачем під час судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище викладене, суд доходить висновку про задоволення позову в частині зобов`язання державного підприємства "Завод "Електроважмаш" усунути виявлені порушення законодавства, що призвели до збитків, зазначені у пунктах 2, 3, 4, 5, 6, 8, 10 вимоги № 20-06-25-14/697 від 29 січня 2016 року.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягають з підстав зазначених вище.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Північно-східного офісу Держаудитслужби (, адреса: 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під., 10 пов) до державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (, адреса: 61089, м. Харків, пр - т Московський, 299) про зобов`язання виконати вимогу - задовольнити частково.

Зобов`язати державне підприємство "Завод "Електроважмаш" усунути виявлені порушення законодавства, що призвели до збитків, зазначені у пунктах 2, 3, 4, 5, 6, 8, 10 вимоги № 20-06-25-14/697 від 29 січня 2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2021 року.

Суддя Шевченко О.В.