Справа № 140/14583/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/14583/20 пров. № А/857/4058/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року (прийняту у місті Луцьку суддею Валюхом В.М.; дата складення ухвали в повному обсязі не вказана) про залишення позову без розгляду в адміністративній справі № 140/14583/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі також - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) в частині невиплати йому середнього заробітку за весь час затримки виплати належної йому при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.07.2018;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати належної йому при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.07.2018 - з 02.08.2018 по 15.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що при звільненні з військової служби 31 липня 2018 року відповідач не провів з ним повного розрахунку - не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.07.2018. Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 04.10.2018 у справі № 0340/1484/18 зобов`язав Луцький прикордонний загін виплатити йому вказану індексацію грошового забезпечення; сума вказаної індексації була отримана ним остаточно лише 15.01.2019. Відтак, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати вказаної індексації за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку. Добровільно виплачувати йому вказану суму відповідач відмовився, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.

Позов ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_2 , який вважає, що вказана ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права і за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи. Тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і передати зазначену справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що всупереч приписам частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд першої інстанції не надав йому можливості обґрунтувати належним чином поважність пропуску строку звернення до суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Також суд не надав йому можливості в повній мірі довести, чому він звернувся із зазначеним позовом саме 02.10.2020, чим позбавив його права на суд. Зауважив, що відразу ж до суду не звертався у зв`язку з тим, що не маючи юридичної освіти, дізнався лише в серпні 2020 року від знайомих юристів, які також були звільнені з військової служби, що у разі не виплати саме індексації грошового забезпечення, він має право звернутися до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належної йому при звільненні індексації грошового забезпечення. 15 серпня 2020 року він звертався до відповідача з проханням виплатити йому середній заробіток за період з 02.08.2018 по 15.08.2019, тобто за весь час затримки виплати індексації після звільнення по день фактичного розрахунку. На його звернення відповідач надав відповідь листом від 20 серпня 2020 року № 14/8162, якого він отримав 16 вересня 2020 року, а тому лише 02.10.2020 звернувся до суду з цим позовом.

Також, в обґрунтування поважності пропущеного строку звернення до суду зазначив, що у нього на утриманні знаходиться неповнолітня дитина, яка потребує постійного лікування та оздоровлення. А враховуючи його невелику пенсію, він змушений заробляти додаткові кошти, зокрема за кордоном; тому він постійно перебуває «на заробітках» за кордоном, на підтвердження чого може надати до суду копію паспорта громадянина для виїзду за кордон з відповідними відмітками.

Апелянт подав до суду заяву про розгляд справи без участі, у зв`язку з неможливістю прибути на засідання суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19.11.1997 по 01.08.2018, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 01 серпня 2018 року № 30/460.

Наказом начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 325-ос від 31 липня 2018 року його було виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення.

Оскільки при звільненні відповідач не виплатив усі належні йому кошти - індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.07.2018 та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, позивач звертався до суду про стягнення цих сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 в адміністративній справі № 0340/1484/18 позов ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано дії Луцького прикордонного загону в частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 по 31.07.2018 протиправними.

Зобов`язано Луцький прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.07.2015 по 31.07.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Нараховану за вказаним рішенням суду індексацію в сумі 57 979,13 грн позивач отримав на свій картковий рахунок двома платежами: 15.11.2018 - в сумі 46 673,20 грн та 15.01.2019 - в сумі 10 436,24 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку; з суми індексації відповідач утримав 869,69 грн військового збору.

Також рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 в справі № 0340/1725/18 було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 скасовано та прийнято нове, яким адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Луцького прикордонного загону в частині не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки.

Зобов`язано Луцький прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки.

14.03.2019 начальник 6 прикордонного загону прийняв наказ № 127-ос «Про виплату грошової компенсації», яким на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 наказав виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 та 2018 загальною тривалістю 56 календарних днів.

Остаточний розрахунок за вказаним рішенням проведено 18.03.2019.

Посилаючись на те, що при звільненні з військової служби відповідач не виплатив йому належні суми коштів у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, позивач 15.08.2020 позивач звернувся до відповідача з проханням виплатити середній заробіток за період з 02.08.2018 по 15.01.2019, тобто за весь час затримки виплати індексації після звільнення по день фактичного розрахунку.

Листом від 20.08.2020 № 14/8162, який позивач отримав 16.09.2020, позивач відмовив у задоволенні вказаного прохання.

Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов`язання Луцького прикордонного загону виплатити йому, відповідно до статті 117 КЗпП України, середній заробіток за час затримки виплати належної йому при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 02.08.2018 по 15.01.2019 (день остаточного проведення розрахунку з ним за індексацією грошового забезпечення).

Залишаючи вказаний позов без розгляду, суд першої інстанції мотивував це тим, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України (який закінчився 16.02.2019), заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не подав, поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом не зазначив і судом такі не встановлені.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначена статтею 117 КЗпП України, відповідно до частини першої якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Строк звернення до адміністративного суду встановлений статтею 122 КАС України, відповідно до частин першої - третьої якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Про необхідність застосування місячного строку позовної давності для звернення особи до суду із заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні із публічної служби, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнена особа дізналася або повинна була дізнатися про те, що роботодавець, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, вказано у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року в справі № 240/532/20.

За вимогами частини п?ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 02 жовтня 2020 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (18 березня 2019 року), не зазначивши підстав для поновлення цього строку, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

При цьому колегія суддів апеляційної скарги вважає безпідставними доводи апелянта в тому, що всупереч приписам частини першої статті 123 КАС України суд першої інстанції не надав йому можливості обґрунтувати належним чином поважність пропуску строку звернення до суду або вказати інші підстави для поновлення строку, позаяк зазначені в апеляційній скарзі підстави поважності пропущення строку звернення до суду (зокрема, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, яка потребує постійного лікування та оздоровлення; перебування у вказаний час «на заробітках» за кордоном) не підтверджені жодними доказами.

Також не може бути визнана як поважна причина пропуску строку звернення до суду відсутність юридичної освіти та необізнаність із законодавством.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року в справі № 140/4713/20, зі змінами, внесеними постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року, позов ОСОБА_1 було задоволено.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 02 серпня 2018 року по 18 березня 2019 року у розмірі 28 348 грн 20 коп.

Тобто, на користь позивача уже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період, яким також охоплюється і спірний період у цій справі.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року про залишення позову без розгляду в адміністративній справі № 140/14583/20 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 25 березня 2021 року.