Справа № 758/1628/20
Суддя: Васильченко О. В.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/1628/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу № 2 роти № 3 БУПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Микитюка Андрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора взводу № 2 роти № 3 БУПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Микитюка Андрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що постановою ДПО18 № 694367 від 01.02.2020 року, позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн. 00 коп.

Позивач вважає, що зазначена постанова не відповідає чинному законодавству України та підлягає скасуванню, оскільки складена з порушенням вимог КУпАП.

До початку судового засідання позивач подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи були повідомлений належним чином. До суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, долучив до відзиву докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

01.02.2020 року інспектором взводу № 2 роти № 3 БУПП в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Микитюком А.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДПО18 № 694367, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Згідно з даними, що містяться у вказаній постанові, ОСОБА_1 01.02.2020 року о 17 год. 47 хв. керував транспортним засобом, у якого не працювала лампочка підсвітки заднього номерного знаку, а також використовував задні протитуманні ліхтарі в той час коли умови недостатньої видимості не настали, чим порушив п.п. 31.4.3.(а), 19.9 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 36 КУпАП.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що адміністративного правопорушення не вчиняв, вбачав умови недостатньої видимості при використанні протитуманного ліхтаря; стверджує, що відповідач, незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, не дав йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Як стверджує у позовній заяві позивач, посилаючись на положення ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст. 276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Таким чином, розглянувши справу «на місці вчинення правопорушення», а не «за місцем його вчинення», тобто за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, позивач стверджує, що його передбачені законом права було порушено, а інспектор діяв неправомірно, порушивши також вимоги статтей 278, 279 КУпАП.

Причиною спору між сторонами стало, на думку позивача, незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач посилається на порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленого ст.ст. 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Так, під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 121, 122 КУпАП, положення ст. 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст. 121, 122 КУпАП , уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Окрім того, аналіз п. 2.3 зазначеного рішення Конституційного Суду України, дає підстави для висновку про те, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (ст.ст. 121, 122 КУпАП ) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Разом з тим, у позовній заяві позивач вказує, що відповідач не надав можливості йому скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено факт складання відповідачем оскаржуваної постанови.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

В підтвердження факту правомірності складеної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем подано відзив, яким долучено диск, з відео фіксацією факту правопорушення (як зазначено у відзиві). Однак, відповідно до акта загальної канцелярії суду від 20.07.2020 року, при отриманні відзиву з диском було встановлено, що диск є пошкодженим.

Відповідачем було повторно направлено диск з відповідним відеозаписом для підтвердження обставин, викладених у постанові та відзиві на позовну заяву.

Суд, переглянувши відповідний відеозапис встановив. На зазначеному відео чітко вбачається, що відповідач, ОСОБА_1 керував автомобілем Ford Fiesta з увімкненими задніми протитуманними ліхтарями в той час коли умови недостатньої видимості не настали, а також при непрацюючій лампочці підсвітки заднього номерного знаку.

Крім того, з наданого відеозапису чітко вбачається, що відповідачем було у відповідності до норм чинного законодавства проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, позивачеві було роз`яснено його процесуальні права, надано докази фіксації правопорушення для ознайомлення, повідомлено про суть правопорушення, вид стягнення та роз`яснено порядок оскарження відповідної постанови.

Твердження позивача щодо того, що він рухався з міста Львів по дорозі, на якій мали місце і туман і сніг не приймаються судом до уваги у якості доказів відсутності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, адже на відеозаписі чітко видно, що погодні умови не передбачають умови недостатньої видимості.

Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, постанова складена у відповідності до норм чинного законодавства.

На підставі викладеного, ч. 2 ст. 122, ст.ст. 251, 252, 268, 276, 278, 279, 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 та керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 72-77, 241, 246, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора взводу № 2 роти № 3 БУПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Микитюка Андрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень КАС України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Суддя О. В. Васильченко