Справа № 826/1090/16
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1090/16 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Сорочка Є.О.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України про визнання звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, матеріальної та моральної шкоди, поновлення права на отримання матеріальної допомоги, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ МОН України від 04.01.2016 №2-а про звільнення ОСОБА_1 , поновлено позивача на посаді головного спеціаліста відділу міжнародних освітніх проектів, взаємодії з міжнародними організаціями управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції МОН України з 05.01.2016, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 157488,03 грн. (без врахування податків та інших обов`язкових платежів, що підлягають утриманню), а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

05.10.2020 позивачем до суду подано заяву про перегляд рішення суду від 18.09.2019 за нововиявленими обставинами, в якій вона просила частково змінити рішення, а саме: стягнути з МОН України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.01.2016 до дня поновлення на роботі, враховуючи, що середній заробіток за останні два місяці роботи складав 4 117,50 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2019 за нововиявленими обставинами. Залишено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2019 в силі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останню, переглянути рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2019 за нововиявленими обставинами. В обґрунтування скарги апелянт зазначила, що при розрахунку її заробiтної плати за грудень 2015 року відповідачем було зроблено помилку, що потягло за собою неправильний розрахунок середнього заробiтку за ocтанні два мiсяцi роботи перед незаконним звiльненням. Апелянт вважає, що судом не було встановлено, що середній заробiток за ocтaнні два мiсяцi роботи перед звiльненням складав не 3737,59 а 4117,50. Ця обставина не могла бути вiдома ні позивачу ні суду, адже Міністерство освіти і науки України пiд час судового розгляду подало до суду довiдку про те, що середнiй заробiток за ocтанні два мiсяцi роботи складав 3737,59, що, як виявилося, було помилкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, дійшов висновку, що обставини, зазначені позивачем не є нововиявленими.

Колегія суддів погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Зі статті 361 КАС України вбачається, що нововиявленими є обставини, які одночасно відповідають певним характерним ознакам, а саме: такі обставини є істотними, тобто можуть вплинути на результат розгляду справи, не були встановлені судами, однак існували на момент прийняття судового рішення, заяву про перегляд якого подано. В той же час такі обставини не були та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, та суду під час судового процесу.

Водночас, частина четверта вказаної статті КАС України визначає, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

У свою чергу, не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору.

Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази і тим більше не припущення учасників справи, що не підтверджено відповідними доказами.

З аналізу наведених норм вбачається, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Таким чином, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року в справі №816/4947/14.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

При цьому, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена, зокрема у постановах від 17 лютого 2021 року в справі №641/3961/15-а і від 24 листопада 2020 року в справі №320/7612/16-а, від 18 березня 2021 року в справі №640/9486/19.

Судом першої інстанції встановлено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами позивач зазначила як нововиявлену обставину - інформацію, зазначену у листі та довідці Міністерства освіти і науки України від 11.09.2020 року, про розмір середнього заробітку позивача за останні два місяці роботи перед звільненням який складає 4117,50 грн., а не 3737,59 грн., як зазначалось відповідачем під час судового розгляду справи.

Вказані обставини, як зазначила позивач стали їй відомі лише після отримання листа Міністерства освіти і науки України від 11.09.2020 року.

З метою повного всебічного розгляду справи судом апеляційної інстанції було направлено запит до Міністерства освіти і науки України.

У відповідь на запит відповідачем було надано до суду копію заяви позивачки від 20.04.2020, в якій остання просила зробити перерахунок заробітної плати за грудень 2015 року та січень 2016 року.

Крім того відповідачем було надано лист в якому зазначено, що перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2015 року- січень 2016 року було здійснено після її звернення до МОН у зв`язку з підвищенням посадових окладів у грудні 2015 року. Крім того зазначено, що відповідно до оновленої довідки від 11.09.2020 №16.31-202, розмір середньої заробітної плати позивачки за останні два місяці перед звільненням складав 4117,50 грн.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді цієї справи та прийнятті судового рішення, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено розмір середнього заробітку позивача за останні два місяці роботи перед звільненням. Зокрема розмір середнього заробітку позивача за останні два місяці роботи перед звільненням вираховувався судом на підставі наданої відповідачем довідки від 20.01.2016 №11/34-11, у якій зазначено, що розмір складає 3737,59 грн.

Позивачка мала змогу надати суду свої заперечення у випадку незгоди із проведеним розрахунком в ній.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи скаржниці про те, що на час розгляду справи їй не було відомо про розмір її посадового окладу.

Указане спростовується тим, що виплата грошового забезпечення таких осіб здійснюється на підставі правових актів, які публікуються у відповідних друкованих виданнях та вносяться до Єдиного державного реєстру нормативних актів, а отже, є доступними для ознайомлення загалом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, у розумінні вимог статті 361 КАС України, обставини на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими та фактично стосуються переоцінки доказів у справі, а тому не можуть бути підставою для перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2019.

В контексті спірних правовідносин варто також зазначити про рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», в пункті 41 якого йдеться про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Рябих проти Росії").

З огляду на такий висновок Європейського суду з прав людини, а також те, що позивачем не наведено обставин, які б могли бути кваліфіковані як нововиявлені відповідно до статті 361 КАС України, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про перегляд рішення суду від 18.09.2019 за нововиявленими обставинами.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в цьому рішенні, тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24.03.2021.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

Є.О. Сорочко