Справа № 140/2992/21
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

26 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2992/21

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Димарчук Т.М. вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Ратнівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Волинського окружного адміністративного суду 24.03.2021 звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з позовом до Виконавчого комітету Ратнівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення №108 від 20.12.2019 «Про дозвіл на переведення житлового приміщення в нежитловий фонд гр. ОСОБА_4 ».

Одночасно з позовної заявою 24.03.2021 позивачами подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення рішення Виконавчого комітету Ратнівської селищної ради №108 від 20.12.2019 «Про дозвіл на переведення житлового приміщення в нежитловий фонд гр. ОСОБА_4 » та заборони ОСОБА_4 проводити реконструкцію у власній квартирі АДРЕСА_1 і вчиняти будь-які інші дії щодо вказаної квартири на час розгляду справи по суті і до набрання рішенням суду законної сили.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено таке.

Рішенням виконавчого комітету Ратнівської селищної ради №108 від 20.12.2019 «Про дозвіл на переведення житлового приміщення в нежитловий фонд гр. ОСОБА_4 » надано дозвіл на переведення із житлового в нежитловий фонд житлової квартири, розташованої в АДРЕСА_2 , загальною площею 70.6 м.кв на першому поверсі та належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом проведення реконструкції та з метою розміщення магазину для здійснення підприємницької діяльності.

Позивачі вважають вказане рішення таким, що суперечить Конституції України та законам України. Прийняття оскаржуваного рішення призвело до порушення їхніх прав як співвласників житлового будинку і власника суміжного житлового приміщення, оскільки на підставі вказаного громадянка ОСОБА_4 без згоди співвласників багатоквартирного будинку здійснює реконструкцію квартири АДРЕСА_3 в нежитлове приміщення з прибудовою під магазин, грубо порушуючи їхні права. Зокрема, без дозволу власників будинку ОСОБА_4 змінила напрямок і розташування зовнішньої розподільної мережі газопроводу загального користування на фасаді будинку, розмістивши її безпосередньо під балконом позивача без його дозволу.

Без дозволу співвласників будинку ОСОБА_4 в листопаді 2020 року збудувала прибудову до фасаду будинку, яка псує його вигляд. Позивачі категорично проти збудованої прибудови і не надавали дозволу та нотаріально посвідчених заяв на її будівництво. Зведення прибудови всупереч волі власників порушує право позивачів на безпечне проживання у власному житлі та право на недоторканість житла. Дах зазначеної прибудови не має нахилу, а дах житлового будинку не має водостоків. В результаті цього розпочалась руйнація балконної плити і руйнація балкону та стіни. В подальшому це призведе до обвалу балкону і становить небезпеку для газової труби загального користування. Внаслідок ліквідації перегородок у квартирі АДРЕСА_3 утворились горизонтальні тріщини і зміщення в міжкімнатних перегородках у квартирах позивачів, а тріщини на зовнішніх стінах квартири свідчать про просідання міжпанельного перекриття і руйнування. Це порушує право позивачів на безпечне проживання у власному житлі і руйнує їх власність.

26.02.2021 ОСОБА_4 влаштувала вхід у квартиру - майбутній магазин - з тильної сторони будинку, тобто у двір, для подальшого використання у підприємницькій діяльності, а саме відвантаження товарів. Для цього ліквідувала підвіконний простір у зовнішній стіні, у місці де встановлено об`єкт благоустрою загального користування - лавочку для відпочинку власників будинку. Без згоди співвласників будинку перемістила лавочку на прохідну частину двору. Цей додатковий вхід у квартиру АДРЕСА_3 розміщений у тупиковому проїзді, де тимчасово зберігаються автомобілі мешканців, у тому числі і позивачів. Внутрішня територія двору, яка є прибудинковою територією не передбачає можливість її використання для доставки товару автотранспортом і створюватиме перешкоди мешканцям будинку і унеможливлюватиме тимчасове зберігання автомобілів, створюватиме додатковий шум у дворі будинку, перешкоджатиме заїзду в разі необхідності екстрених служб - швидкої допомоги, пожежної та комунальної служби. Позивачі проти використання прибудинкової території для підприємницької діяльності.

Крім того, ОСОБА_4 проводить реконструкцію у квартирі АДРЕСА_3 не ліцензованою організацією, а силами не кваліфікованих найманих робітників. Це призвело до неправильного демонтажу усіх внутрішніх перегородок у її квартирі, ліквідації підвіконних просторів у зовнішніх конструктивних елементах будинку і облаштування двох додаткових входів у квартиру зі сторони фасаду і з тильної сторони будинку що ослабило зовнішні і внутрішні конструктивні елементи і розпочалось руйнування будинку. Фактом початку руйнації будинку є утворення вертикальних тріщин на зовнішніх несучих стінах будинку та внутрішній несучій стіні в АДРЕСА_4 .

У позовній заяві позивачі посилаються на те, що сусіди не надавали згоди на реконструкцію ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 , а проведення реконструкції під магазин порушує права усіх співвласників будинку, пошкоджує спільне майно власників будинку, створює несприятливі умови для проживання.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд враховує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлений інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

З наданих позивачем матеріалів встановлено, що даний спір фактично стосується не стільки правомірності спірного рішення про дозвіл на переведення із житлового в нежитловий фонд житлової квартири, по АДРЕСА_2 шляхом проведення реконструкції, скільки взаємовідносин ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_5 та сусідами третьої особи ОСОБА_4 .

Здійснення ОСОБА_4 реконструкції своєї квартири з добудовою, на переконання позивачів, порушує їхні права як власників квартир по АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 .

З наведеного слідує, що спір, предмет якого охоплює перегляд рішення суб`єкта владних повноважень, яким у цій справі є Виконавчий комітет Ратнівської селищної ради, стосується взаємовідносин щодо реалізації права власності на об`єкти нерухомого майна між позивачами та третьою особою ОСОБА_4 .

Позивачі не вступали з Виконавчим комітетом Ратнівської селищної ради в адміністративні правовідносини. Отже, оскарження відповідного рішення Виконавчого комітету Ратнівської селищної ради у цьому випадку не має на меті захисту прав позивачів як учасників адміністративних правовідносин, а є зверненням щодо захисту їх речових прав.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи є досудова вимога-претензія від 03.03.2021, яка адресована ОСОБА_4 (а.с. 35) і в якій співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 вимагають у третьої особи зупинити реконструкцію і прибути для досудового врегулювання її дій та підписання акту встановлення пошкоджень несучих конструкцій будинку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки існує спір про право цивільне.

Суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №2а/449/563/13. А також враховує позицію Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №564/2064/18.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на вищенаведене, даний спір не може бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, оскільки має вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.6 ст.170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки вказану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої, частинами п`ятою, шостою статті 170, статтями 248, 256, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Ратнівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз`яснити позивачам, що розгляд даної справи має здійснюватись відповідним місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.М. Димарчук