Справа № 120/8236/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 березня 2021 р. Справа № 120/8236/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 05.06.2020 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення рішення за № 0-0228 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов`язання 12723,20 грн.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення - рішення в частині на суму 3591,43 грн та з метою його скасування в даній частині, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 28.12.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України.

12.01.2021 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про залучення його у справу в якості представника позивача.

13.01.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій ОСОБА_1 уточнила прохальну частину позову, а саме просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 05.06.2020 № 0-0228 на суму 12723,20 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

19.01.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що згідно інформаційних баз даних ГУ ДПС у Вінницькій області у власності фізичної особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується комплекс (припинено 10.07.2017 згідно Договору про задоволення вимог іпотекодержателя).

05.06.2020 було сформовано податкове повідомлення рішення № 0-0228 на суму 12723,20 грн. за об`єкт нерухомості загальною площею 1590,4 кв. м. (за 6 місяців 2017 року).

Відповідач вказав, що відповідно до п.п. "є" п. 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Належний позивачу об`єкт нерухомості не підпадає під дію положень п.п. "є" п. 266.2.2 ст. 266 ПК України, адже цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка перебуває у власності фізичної особи-підприємця. Відповідач зазначає, що така позиція податкового органу узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 15.05.2018 року у справі № 806/2461/17.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 у період з 28.03.2006 по 04.01.2017 була фізичною особою підприємцем,

ОСОБА_3 на праві власності належить 1/2 часток комплексу будівель, які розташовані на АДРЕСА_1 , набутих згідно договору купівлі-продажу від 26.12.2006, укладеного з ОСОБА_4 , що підтверджується реєстраційним посвідченням Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 12.04.2007.

Придбана 1/2 частка комплексу будівель складається із приміщень: літ. "А" 1 поверх - пр. № 1 - № 19 пл. 308,7 кв. м; літ. "Б", " Б " - 1 поверх - пр. № 1 - № 9 (№ 1 - № 11) пл. 1056,3 кв. м; антресолі - пр. № 10 - № 11 (№ 12 - № 13) пл. 98,4 кв. м; літ. "В" - 1 поверх - пр. № 1, № 2 пл. 33,9 кв. м; літ. "Г" 1 поверх- пр. № 1 пл. 82,7 кв. м; літ. "З" - 1 поверх - пр. № 1- № 3 пл. 10,4 кв. м; літ. "Д", вбиральна; літ. "Е" - склад; літ. "Ж" - навіс; літ. "С" - склад, споруди № 2, № 6, № 7, № 8; частка споруди № 1, частка мостіння 1 площею 1176,4 кв. м, загальною площею 1590,40 кв. м, що підтверджується технічним паспортом на виробничій будинок від 30.03.2012, інвентаризаційна справа № 25783.

05.06.2020 відповідачем було сформовано податкове повідомлення рішення № 0-0228 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в розмірі 12723,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, та вважаючи, що в неї відсутній обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу, статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 266 ПК України врегулюванні питання податку на нерухоме майно, відмінні від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно абз. "є" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Вищенаведена норма кореспондується з дійсною нормою на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16.01.2020 № 466-IX внесено зміни до абз. "є" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, де передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Проте, норма п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України зводить поняття звільнення від оподаткування (не є об`єктом оподаткування) щодо будівель промисловості, виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств. Для застосування такої податкової пільги об`єкти нерухомості будівлі повинні бути будівлями промисловості, наступна норма розкриває таке поняття та вказує, що до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) повинні відноситись будівлі згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Також для застосування податкової пільги, об`єкти нерухомості повинні бути у володінні чи користуванні промислового підприємства.

Згідно п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Розглядаючи вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку абз. "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Нормативний підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Суд доходить висновку, що застосування абз. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (самостійне виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

ОСОБА_1 не заперечує, що є власником 1/2 часток комплексу будівель, які розташовані на АДРЕСА_1 , зокрема приміщень: літ. "А" 1 поверх - пр. № 1 - № 19 пл. 308,7 кв. м; літ. "Б", " Б " - 1 поверх - пр. № 1 - № 9 (№ 1 - № 11) пл. 1056,3 кв. м; антресолі - пр. № 10 - № 11 (№ 12 - № 13) пл. 98,4 кв. м; літ. "В" - 1 поверх - пр. № 1, № 2 пл. 33,9 кв. м; літ. "Г" 1 поверх- пр. № 1 пл. 82,7 кв. м; літ. "З" - 1 поверх - пр. № 1- № 3 пл. 10,4 кв. м; літ. "Д", вбиральна; літ. "Е" - склад; літ. "Ж" - навіс; літ. "С" - склад, споруди № 2, № 6, № 7, № 8; частка споруди № 1, частка мостіння 1 площею 1176,4 кв. м, загальною площею 1590,40 кв.

Суд зазначає, що для застосування певної податкової пільги, передбаченої абз. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, позивач повинна бути не тільки власником, а також повинна використовувати будівлі, щодо яких існують спірні питання щодо їх оподаткування, безпосередньо для виробництва промислових товарів, використовувати у своїй діяльності.

При вирішені спору, суд керується правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що викладена у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, та висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.03.2020 у справі № 300/261/19, від 06.04.2020 у справі № 420/879/19, від 17.07.2020 у справі № 440/937/19, від 21.10.2020 у справі № 806/2686/18, від 24.12.2020 у справі № 160/9721/18, зокрема податкова пільга застосовується у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Встановлена нормою підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК податкова пільга має на меті стимулювання розвитку промислового виробництва, створення для цього сприятливих умов, в тому числі, фінансових. Якщо особа не здійснює промислове виробництво з використанням будівель, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі вона не має.

Таким чином, в межах розгляду даної справи підлягають доказуванню не лише обставини щодо статусу належного позивачу об`єкту нерухомості, а й щодо використання такого об`єкту за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що будівлі за адресою: АДРЕСА_1 у 2017 році використовувались за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 04.01.2017 припинила підприємницьку діяльність.

Щодо посилань позивача на постанову від 30.10.2017 по справі №802/1672/17, то суд їх відхиляє з огляду на те, Верховним Судом з питань податкової пільги відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК правова позиція змінилась.

Враховуючи наявність можливості зміни окремих правових позицій та роль висновків Верховного Суду у забезпеченні єдності судової практики, суд при вирішенні спірного питання враховує останні актуальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Аналіз наступних у часі рішень Верховного Суду свідчить про те, що Верховним Судом фактично змінено правову позицію ніж та, яка зазначена в ухвалі від 14.12.2017 по справі №802/1672/17.

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги правову позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів, викладену у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, суд дійшов висновку, що оскільки належний позивачу об`єкт нерухомого майна у 2017 році не використовувався нею у власній господарській діяльності, тому у позивача відсутня пільга, передбачена підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір на користь позивача не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ); Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 43142454, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна