Справа № 520/3492/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 р.Справа № 520/3492/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Кононенко З.О.

представника позивача Репетун К.В.

представника відповідача Лютянського М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар", Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2019, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.10.19 року по справі № 520/3492/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар", звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.01.2019 року:

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 616 грн. 15 коп. основного зобов`язання та суму штрафу у розмірі 123 грн. 23 коп.;

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) суму штрафу у розмірі 18221 грн. 93 коп.;

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 693146 грн. 25 коп., з яких 554517 грн. основного зобов`язання суму штрафу у розмірі 138629 грн. 25 коп.;

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 90297 грн.;

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 169824 грн. 00 коп., з яких 155256 грн. основного зобов`язання та суму штрафу у розмірі 14568 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що податковий орган прийняв протиправні податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню, оскільки ґрунтуються на помилкових висновках, викладених у акті перевірки від 23.11.2018 року №4865/20-40-14-12-11/34329599.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.01.2019 року № 2, № 2; № 2 в частині нарахування податкового зобов`язання у сумі 291900 (двісті дев`яносто одна тисяча дев`ятсот) грн. 00 коп. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 72975 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.; № 2 в частині нарахування штрафу у сумі 17972 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 67 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач заначає, що копія вироку Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2017 року по справі №757/22807/17-к на який було долучено представником відповідача до відзиву на позовну заяву, містить зашифровані прізвища та не дає змогу зрозуміти яку саме особу притягнуто до кримінальної відповідальності та які саме особи є учасниками подій.

Крім того, вказаний вирок, також не був згаданий фіскальним органом в якості обґрунтування нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Кнейфор» в акті перевірки.

Позивач наголошує, що суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин, обставини, встановлені вироком суду у кримінальній справі відносно фізичної особи, не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимим доказами.

Позивач наголошує, що преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

На думку позивача, сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку позивачем проводились фіктивні фінансово - господарських операцій з контрагентами, з відсутністю основних засобів та трудових ресурсів для провадження господарської діяльності,

Відповідач зазначає, що ним отримано податкову інформацію, яка свідчить, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місце знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібно здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

Відповідач вважає, що позивачем та контрагентами з метою прикриття незаконної діяльності, шляхом використання їх реквізитів та банківських рахунків у злочинних схемах з оформлення безтоварних операцій та ухилення від сплати податків підприємствами реального сектору економіки. Вказані підприємства не мають на балансі виробничих потужностей, матеріальних активів та достатніх трудових ресурсів для здійснення фактичної фінансово-господарської діяльності, направленої на отримання економічного ефекту, а тому використовуються невстановленимй особами задля надання послуг юридичним особами з мінімізації податкових зобов`язань та ухилення від сплати податків до Державного бюджету.

На думку відповідача, що матеріали перевірки свідчать про документування господарських операцій, які не мали місця в реальній дійсності, а статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а тому господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, просив задовольнити власну апеляційну скаргу, у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в позові у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 12.11.2018 року по 16.11.2018 року Головним управлінням ДФС в Харківській області проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «Тепло-Квар» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2015 року по 30.09.2018 року, за результатами якої складено акт від 23.11.2018 року №4865/20-40-14-12-11/34329599.

Відповідно до висновків акту від 23.11.2018 року №4865/20-40-14-12-11/34329599 перевіркою, зокрема, встановлено порушення:

- пп. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у сумі 616,14 грн.;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних (розрахунків коригувань) у Єдиному реєстрі податкових накладних за період жовтень - грудень 2015 р., січень 2016 р., січень та травень 2018 року;

- пп. «а» п. 198.1, абзаців першого і другого пп. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму у сумі 635852 грн., в тому числі за грудень 2015 року у сумі 216505 грн., за вересень 2016 року у сумі 216 грн., за жовтень 2016 року у сумі 22009 грн., за грудень 2016 року у сумі 198317 грн., за серпень 2017 року у сумі 64300 грн., за лютий 2018 року у сумі 134505 грн., в результаті чого: занижено податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 554517 гри., в тому числі заниження у грудні 2015 року на суму 216505 грн., у грудні 2016 року на суму 112658 грн., у лютому 2017 року на суму 68826 грн., у червні 2017 року на суму 36087 грн., у листопаді 2017 року на суму 76233 грн., у лютому 2018 року на суму 22321 грн., у травні 2018 року на суму 21887 грн.; завищено від`ємне значення податку на додану вартість у вересні 2018 року на суму 90297 грн.;

- п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України внаслідок неправомірного визначення показників Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 155256 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 96984 грн., за 9 місяців 2018 року на суму 58272 грн.

На підставі висновків акту перевірки та у зв`язку із встановленими порушенням контролюючим органом 14.01.2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 616 грн. 15 коп. основного зобов`язання та суму штрафу у розмірі 123 грн.23 коп.;

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) суму штрафу у розмірі 18221 грн.93 коп.;

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 693146 грн. 25 коп., з яких 554517 грн. основного зобов`язання суму штрафу у розмірі 138629 грн.25 коп.;

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 90297 грн.;

- № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 169824 грн. 00 коп., з яких 155256 грн. основного зобов`язання та суму штрафу у розмірі 14568 грн.

Вважаючи зазначені податкові-повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14.01.2019 року № 2, № 2; № 2 в частині нарахування податкового зобов`язання у сумі 291900 (двісті дев`яносто одна тисяча дев`ятсот) грн. 00 коп. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 72975 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.; № 2 в частині нарахування штрафу у сумі 17972 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 67 коп. суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, чим порушив законні інтереси платника податків. Одночасно з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що в решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар", слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Колегія суддів переглядаючи адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" та Головного управління ДФС у Харківській області, дійшла наступних правових висновків.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до положень пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.

Згідно із п.3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 р. № 290 це Положення (стандарт) не поширюється на доходи, пов`язані з: договорами оренди; дивідендами, які належать за результатами фінансових інвестицій та обліковуються методом участі в капіталі; страховою діяльністю; первісним визнанням і зміною справедливої вартості біологічних активів, пов`язаних з сільськогосподарською діяльністю, та з первісним визнанням сільськогосподарської продукції; змінами вартості інших поточних активів; природним приростом поголів`я худоби, виходом продукції сільського та лісового господарства; видобуванням корисних копалин.

Відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 р. № 290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по вищезазначеним господарським операціям до таких, які підлягають оподаткуванню та формування податкового кредиту ПДВ, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 14.01.2019 року № 2, № 2, № 2 колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду справи судом було витребувано від відповідача розрахунок до вказаних податкових повідомлень рішень.

Так, на виконання ухвали суду представником відповідача надано розрахунок (т.3 а.с. 149), відповідно до якого вбачається, що контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання та фінансові санкції підприємству позивача по господарським взаємовідносинам останнього із контрагентами ТОВ Кейнфор, ТОВ СХІДЕНЕРГОСЕРВІС, ТОВ АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ, ТОВ ПРОФ-КОРПОРАЦІЯ, ТОВ СОЮЗ КЕПІТАЛ СТРОЙ, ТОВ САРГАС 2016, а також зменшено від`ємне значення підприємства позивача по взаємовідносинах із ТОВ «САРГАС 2016».

Зі змісту акту перевірки встановлено, що відповідачем було донараховано позивачу податкове зобов`язання з податку на прибуток за період 2015 року та за 9 місяців 2018 року, що за даними акту перевірки та розрахунку стосується контрагентів позивача ТОВ СХІДЕНЕРГОСЕРВІС, ТОВ АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ, ТОВ «СХІД-ОПТ-ТОРГ», ТОВ «САРГАС 2016».

Отже, із матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини із ТОВ Кейнфор, ТОВ СХІДЕНЕРГОСЕРВІС, ТОВ АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ, ТОВ ПРОФ-КОРПОРАЦІЯ, ТОВ СОЮЗ КЕПІТАЛ СТРОЙ, ТОВ САРГАС 2016, ТОВ «СХІД-ОПТ-ТОРГ».

Так, судом першої інстанції встановлено, що підприємство позивача мало господарські взаємовідносини із контрагентом ТОВ Кейнфор.

Між позивачем, в якості покупця, та ТОВ Кейнфор, в якості постачальника, укладено договір купівлі-продажу №1612-23 від 26.12.2016 року, відповідно до умов якого за замовленням покупця постачальник зобов`язується у встановлений строк передати у власність (поставити) покупцю товар по найменуванню, комплектності, за технічними характеристиками, в кількості, за ціною і вартістю згідно п.3.1. даного договору, а покупець зобов`язується прийняти замовлений товар та оплатити його на умовах даного договору.

На виконання умов договору поставки сторонами підписано специфікації обладнання.

З метою підтвердження реальності укладеного договору представником позивача до матеріалів справи долучено копії первинних документів, а саме: накладних №РН-2001 від 30.12.2016, №РН-1904 від 29.12.2016, №РН-1903 від 29.12.2016, №РН-1905 від 29.12.2016.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підприємством ТОВ «Кейнфор» у грудні 2016 року згідно бази даних ЄРПН зареєстровано на адресу ТОВ «Тепло-Квар» податкові накладні на суму ПДВ 198317,22 грн. з номенклатурою: лічильники тепла.

Представником позивача під час розгляду справи було надано пояснення із долученням до матеріалів справи копій наказів про закріплення транспортних засобів і випуск автомобілів на лінію, що транспортування придбаного товару здійснювалось підприємством власними силами.

При цьому, перевіряючими вказано, що отримані товарно-матеріальні цінності за номенклатурою, зазначеною у видаткових накладних, відображено в бухгалтерському обліку проводками: Дт201-Кт631 на суму 991586,10 грн., Дт 644-Кт 631 на суму 198317,22 грн.

Оплату здійснено у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника ТОВ «Кейнфор» відповідно до платіжних доручень. При цьому, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що сторонами було укладено договори відступлення права вимоги, а саме договір відступлення права вимоги від 11.01.2017 №110117 ТОВ «Кейнфор» (первісний кредитор), ТОВ «Інтер Агро Птос» (новий кредитор) та ТОВ «Тепло-квар» (боржник), відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредиторові право вимоги, що належить первісному кредиторові за договором 1612-23 від 26.12.16, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Тепло-Квар» та за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання грошових зобов`язань за основним договором у сумі 113000 грн.

Також колегією суддів встановлено, що сторонами укладено договір відступлення права вимоги від 03.04.2017 №1703-4, відповідно до якого ТОВ «Кейнфор» (первісний кредитор), ТОВ «Фінкомпані Десіжн» (новий кредитор) та ТОВ «Тепло-квар» (боржник). Так, умовами зазначеного договору передбачено, що первісний кредитор передає новому кредиторові право вимоги, що належить первісному кредиторові за договором 1612-23 від 26.12.16, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Тепло-Квар» та за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання грошових зобов`язань за основним договором у сумі 966903,32 грн.

Станом на 31.04.2017 року та на дату завершення перевірки по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у ТОВ «Тепло-Квар» кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ «Кейнфор» відсутня.

З метою підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції та здійснення подальшої реалізації придбаних товарів позивачем до матеріалів справи долучено копії первинних документів за червень 2017 року та грудень 2016 року в рамках взаємовідносин із Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів приймання виконаних будівельних робіт, відомостей ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт, актів вартості устаткування.

Під час судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини із ТОВ СОЮЗ КЕПІТАЛ СТРОЙ.

Представником позивача вказано, що в рамках господарських взаємовідносин із зазначеним контрагентом не було укладено договору.

Однак, з метою підтвердження реальності здійснення господарських операцій до суду надано копії первинних документів, а саме рахунку-фактури від 01.08.2017 №121, видаткової накладної №00094 від 01.08.2017 року.

З пояснень представника позивача та копій наказів про закріплення транспортних засобів і випуск автомобілів на лінію встановлено, що транспортування придбаного товару здійснювалось підприємством власними силами.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підприємством ТОВ «Союз Кепітал Строй» у серпні 2017 року згідно бази даних ЄРПН зареєстровано на адресу ТОВ «Тепло-Квар» податкові накладні на суму ПДВ 64300 грн. з номенклатурою: футляр захисний сталевий, болт, гайка, замок, двері металеві.

При цьому, перевіряючими вказано, що отримані товарно-матеріальні цінності за номенклатурою, зазначеною у видаткових накладних, відображено в бухгалтерському обліку проводками: Дт201-Кт631 на суму 321500 грн.; Дт 644-Кт 631 на суму 64300 грн.

Оплату здійснено у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника ТОВ «Союз Кепітал Строй» відповідно до платіжних доручень. В той же час, зі змісту акту перевірки вбачається, що станом на 30.04.2018 року та на дату завершення перевірки по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у ТОВ «Тепло-Квар» кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ «Союз Кепітал Строй» складає 385800, грн.

З метою підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції та здійснення подальшої реалізації придбаних товарів позивачем до матеріалів справи долучено копії первинних документів за вересень, жовтень 2017 року та грудень 2018 року в рамках взаємовідносин із Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів приймання виконаних будівельних робіт, відомостей ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт, актів вартості устаткування.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

При цьому, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що реалізація господарської операції здійснюється не в момент укладення договору, а під час виконання зобов`язань, що з нього випливають та підтверджується первинними документами, які складаються на підставі договору: акти прийому-передачі товару, виконання робіт або надання послуг та відповідними платіжними дорученнями тощо.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 22.09.2015 у справі №826/16369/13-а.

Колегія суддів зазначає, що надані представником позивача до суду первинні документи складені у встановленому порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що під час судового розгляду справи встановлено, що відповідно до вироку Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2017 року по справі №757/22807/17-к, зокрема, затверджено угоду від 20.04.2017 між прокурором Київської місцевої прокуратури №6 Большаковим Д.В. та обвинуваченим ОСОБА_1 про визнання винуватості; ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, стосовно того, що копія вироку Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2017 року по справі №757/22807/17-к на яку було долучено представником відповідача до відзиву на позовну заяву, містить зашифровані прізвища та не дає змогу зрозуміти яку саме особу притягнуто до кримінальної відповідальності та які саме особи є учасниками подій, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2021 року витребувано у Печерського районного суду м.Києва належним чином засвідчену копію вироку від 17.05.2017 року по справі №757/22807/17-к відносно обвинуваченого ОСОБА_1 визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України.

01.03.2021 року на виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2021 року Печерським районним судом м. Києва направлено завірену копію вироку суду від від 17.05.2017 року по справі №757/22807/17-к відносно обвинуваченого ОСОБА_1 .

Отже, зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що Печерський районний суд м. Києва встановив, що відповідно до висунутого обвинувачення на початку листопада 2016 року, ОСОБА_1 отримав від громадянина на ім`я ОСОБА_2 пропозицію перереєструвати на своє ім`я підприємство (юридичну особу) в органах державної влади, тобто внести в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдиві відомості за грошову винагороду у розмірі від 5000 (п`яти тисяч) до 7000 (семи тисяч) гривень.

Зі змісту судового рішення вбачається, що ОСОБА_1 домовився з особою на ім`я ОСОБА_2 про перереєстрацію на його ім`я, як засновника та службову особу підприємства, в органах державної влади, юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙНФОР» () за грошову винагороду, без наміру здійснювати законну господарську діяльність.

Також встановлено, що у другій половині грудня 2016 року ОСОБА_1 , в денний час доби, біля станції метро «Арсенальна», яка знаходиться у печерському районі м. Києва, за попередньою домовленістю зустрівся з особою на ім`я ОСОБА_2 , з приводу внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної перереєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей. Усвідомлюючи противоправний характер дій, запропонованих йому особою на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у зв`язку із своїм скрутним матеріальним становищем, погодився на таку пропозицію.

В подальшому, а саме у другій половині грудня 2016 року, як вказано судом, в денний час доби ОСОБА_1 , перебуваючи біля станції метро «Арсенальна», яка знаходиться у Печерському районі м. Києва, усвідомлюючи противоправний характер дій запропонованих йому особою на ім`я ОСОБА_2 , з корисливих мотивів, не маючи наміру здійснювати господарську діяльність, погодився на таку пропозицію, та реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної перереєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, надав копію свого паспорту та реєстраційний номер облікової картки платника податків, особі на ім`я ОСОБА_2 , який па підставі цих документів виготовив договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 23.12.2016, відповідно якого ОСОБА_1 , є покупцем частки статутного капіталу ТОВ «КЕЙНФОР» (), протокол №23-12-16 загальних зборів учасників ТОВ «КЕЙНФОР» від 23.12.2016 про включення ОСОБА_1 , до складу учасників ТОВ «КЕЙНФОР», в якому ОСОБА_1 , зазначений як директор підприємства.

Судом вказано, що продовжуючи свої протиправні дії, направлені на доведення злочинного умислу до кінця, 23.12.2016 року, в денний час доби ОСОБА_1 , перебуваючи біля станції метро «Арсенальна», яка знаходиться у Печерському районі м. Києва, за попередньою домовленістю із особою на ім`я ОСОБА_2 , підписав у нотаріуса надані йому документи для перереєстрації на своє ім`я ТОВ «КЕЙНФОР».

При цьому, судом вказано, що на час підписання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «КЕЙНФОР» від 23.12.2016, протоколу №23-12-16 загальних зборів учасників ТОВ «КЕЙНФОР» від 23.12.2016, ОСОБА_1 , розумів, що він вносить неправдиві відомості в документи.

Як встановлено судом, після перереєстрації ТОВ «КЕЙНФОР» на своє ім`я ОСОБА_1 , участь у здійсненні підприємницької діяльності не приймав, угод фінансового характеру не укладав, печаткою підприємства не користувався, не призначав та не звільняв з посад працівників, а реєстраційні та установчі документи зазначеного підприємства передав невстановленій слідством особі на ім`я ОСОБА_2 .

Отже, Печерський районний суд м. Києва у вироку від 17.05.2017 року по справі №757/22807/17-к дійшов висновку, що ОСОБА_1 , діючи умисно, вніс в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації (перереєстрації) юридичної особи завідомо неправдиві відомості, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205-1 КК України.

З матеріалів адміністративної справи №520/3492/19 судом під час розгляду справи встановлено, що договір купівлі-продажу №1612-23 від 26.12.2016 року, укладений між позивачем та ТОВ «КЕЙНФОР», підписаний директором ТОВ "КЕЙНФОР" ОСОБА_1 , також директором ОСОБА_1 підписані і такі первинні документи як специфікація обладнання додаток №1 до договору №1612-23 від 26.12.2016 року, накладні №РН-2001 від 30.12.2016, №РН-1904 від 29.12.2016, №РН-1903 від 29.12.2016, №РН-1905 від 29.12.2016, договори відступлення права вимоги від 11.01.2017 №110117, від 03.04.2017 №1703-4.

Таким чином, відповідно до висновків Печерського районного суду м. Києва, викладених у вироку від 17.05.2017 року по справі №757/22807/17-к, підтверджено, що директор контрагента позивача ТОВ КЕЙНФОР, з яким підприємство позивача мало договірні відносини після моменту здійснення перереєстрації, жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ КЕЙНФОР не мав, підприємство зареєстрував на своє ім`я на прохання невстановленої досудовим розслідуванням особи без мети здійснення господарської діяльності. Вироком Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2017 року по справі №757/22807/17-к встановлено, що директор ТОВ КЕЙНФОР ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205-1 КК України.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що первинні документи складені позивачем та контрагентом ТОВ КЕЙНФОР не можуть вважатися судом належно оформленими та підписаними повноважними особами первинними документами, якими можуть бути посвідчені факти придбання товарів, робіт чи послуг, а отже, позивачем по справі було неправомірно завищено суми податкового кредиту та неправомірно включено витрати по господарських операціях з вказаним контрагентом.

Також, під час судового розгляду справи встановлено, що відповідно до вироку Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2018 року по справі №753/23956/17 затверджено угоду від 20.12.2017 року про визнання винуватості між прокурором Олійниченком В.В. та обвинуваченою ОСОБА_3 ; ОСОБА_3 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 205 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання.

Зі змісту судового рішення вбачається, що у березні місяця 2017 року, у денний час доби ОСОБА_3 , перебуваючи за тимчасовим місцем проживання «Центр обліку для бездомних осіб» за адресою м. Житомир пров. Іподромний 15, отримала від невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_4 пропозицію придбати (перереєструвати на своє ім`я) підприємство ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298). Не маючи наміру здійснювати господарську діяльність підприємства, зазначену у статутних документах ТОВ «Союз Кепітал Строй», а також не маючи засобів для ведення господарської діяльності, усвідомлюючи протиправний характер запропонованих їй дій як майбутнього керівника та власника вказаного підприємства, усвідомлюючи, що вказане підприємство придбається нею для здійснення незаконної діяльності невстановленими розслідуванням особами, ОСОБА_3 погодилась на таку пропозицію та надала відомості невстановленій досудовим розслідуванням особі для створення документів для перереєстрації підприємства на своє ім`я.

Судом було встановлено, що з метою реалізації умислу на придбання суб`єкту підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності ОСОБА_3 , у кінці травня 2017 року, діючи на прохання невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, без наміру в подальшому провадити законну підприємницьку діяльність, перебуваючи в офісі нотаріуса отримала від раніше невідомої, невстановленої досудовим розслідуванням особи договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Союз Кепітал Строй» від 22.02.2017 року, протокол №24/05 загальних зборів учасників ТОВ «Союз Кепітал Строй» від 24.05.2017, Статут ТОВ «Союз Кепітал Строй» (нова редакція), а також інші документи необхідні для перереєстрації.

Також судом встановлено, що усвідомлюючи, що діяльність ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298) будуть здійснювати інші особи, реалізуючи умисел на придбання суб`єкту підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, ОСОБА_3 засвідчила своїм підписом договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Союз Кепітал Строй» від 22.02.2017 року, протокол №24/05 загальних зборів учасників ТОВ «Союз Кепітал Строй» від 24.05.2017, статут ТОВ «Союз Кепітал Строй» (нова редакція), довіреність на представництво інтересів товариства від 25.05.2017 року та надала зазначені документи невстановленій досудовим розслідуванням особі, з метою подальшого використання для прикриття незаконної діяльності.

Судом було встановлено, що в подальшому, отримавши від ОСОБА_3 підписані та завірені нею необхідні документи для діяльності ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298), невстановленими досудовим розслідуванням особами в органах державної реєстрації було проведено перереєстрацію юридичної особи ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298), де ОСОБА_3 виступила засновником та директором ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298), що, в свою чергу, надало можливість невстановленим до судовим розслідуванням особам використовувати вищевказане підприємство для прикриття незаконної діяльності - надання податкової вигоди іншим суб`єктам господарської діяльності під виглядом здійснення реальних фінансово-господарських операцій з купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей.

При цьому, судом зазначено, що з червня 2017 року невстановлені досудовим розслідуванням особи використовували реквізити та банківський рахунок ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298) для відображення наче б то наданих послуг підприємствам реального сектора економіки.

Судом встановлено, що жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298) ОСОБА_3 не мала, підприємство перереєструвала на своє ім`я на прохання невстановленої досудовим розслідуванням особою без мети здійснення господарської діяльності, реєстраційних документів ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298) ОСОБА_3 не складала, лише підписувала та передавала невстановленим досудовим розслідуванням особам. Жодних документів податкової та бухгалтерської звітності ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298) не складала та не підписувала, до органів Державної фіскальної служби податкову звітність не подавала та нікого на це не уповноважувала, жодних службових осіб ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298) не призначала. Жодні дії з поточними рахунками ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298) в банківських установах ОСОБА_3 не вчиняла. Ключами до систем дистанційного обслуговування рахунків "Клієнт-банк", печаткою ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298) ОСОБА_3 ніколи не володіла, місцезнаходження їй не відоме.

Отже, Дарницький районний суд м. Києва у вироку від 31.01.2018 року по справі №753/23956/17 дійшов висновку, що ОСОБА_3 жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Союз Кепітал Строй» (код 40703298) не мала, підприємство перереєструвала на своє ім`я на прохання невстановленої до судовим розслідуванням особою без мети здійснення господарської діяльності.

З матеріалів адміністративної справи №520/3492/19 колегією суддів під час перегляду справи встановлено, що рахунок-фактури від 01.08.2017 №121, видаткову накладну №00094 від 01.08.2017 року, підписані директором ТОВ «Союз Кепітал Строй» ОСОБА_3 .

Таким чином, відповідно до висновків Дарницького районного суду м. Києва, викладених у вироку від 31.01.2018 року по справі №753/23956/17, підтверджено, що директор контрагента позивача ТОВ «Союз Кепітал Строй», з яким підприємство позивача мало господарські відносини після моменту здійснення перереєстрації, жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Союз Кепітал Строй» не мав, підприємство зареєстрував на своє ім`я на прохання невстановленої досудовим розслідуванням особи без мети здійснення господарської діяльності. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2018 року по справі №753/23956/17 встановлено, що директор ТОВ «Союз Кепітал Строй» ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205 КК України.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що первинні документи складені позивачем та контрагентом ТОВ «Союз Кепітал Строй» не можуть вважатися судом належно оформленими та підписаними повноважними особами первинними документами, якими можуть бути посвідчені факти придбання товарів, робіт чи послуг, а отже, позивачем по справі було неправомірно завищено суми податкового кредиту та неправомірно включено витрати по господарських операціях з вказаним контрагентом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 14.01.2019 року № 2 в частині нарахування податкових зобов`язань щодо взаємовідносин із контрагентами ТОВ Кейнфор та ТОВ СОЮЗ КЕПІТАЛ СТРОЙ прийнято у відповідності до норм діючого законодавства, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують.

Щодо господарських взаємовідносини позивача із ТОВ СХІДЕНЕРГОСЕРВІС, колегія судідв зазначає наступне.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між позивачем, в якості покупця, та ТОВ СХІДЕНЕРГОСЕРВІС, в якості постачальника, укладено договір поставки від 04.12.2015 №0412-15, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у встановлений договором термін у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти цей товар.

На підтвердження реальності виконання умов зазначеного договору представником позивача до суду надано копію видаткової накладної №0412/86 від 04.12.2015 року.

З пояснень представника позивача та копій наказів про закріплення транспортних засобів і випуск автомобілів на лінію встановлено, що транспортування придбаного товару здійснювалось підприємством власними силами.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підприємством ТОВ «Східенергосервіс» у грудні 2015 року згідно бази даних ЄРПН зареєстровано на адресу ТОВ «Тепло-Квар» податкові накладні на суму ПДВ 216058,55 грн. з номенклатурою: металоконструкція для кріплення димохідної труби, комплекти ізоляції для труб, шафи та інше.

При цьому, перевіряючими вказано, що отримані товарно-матеріальні цінності за номенклатурою, зазначеною у видаткових накладних, відображено в бухгалтерському обліку проводками: Дт201-Кт631 на суму 1080292,77 грн., Дт644-Кт631 на суму 216058,55 грн.

Оплату здійснено у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника ТОВ «Східенергосервіс» відповідно до платіжних доручень. В той же час, зі змісту акту перевірки вбачається, що станом на 31.01.2016 року та на дату завершення перевірки по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» ТОВ «Тепло-Квар» кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ «Східенергосервіс» відсутня.

З метою підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції та здійснення подальшої реалізації придбаних товарів позивачем до матеріалів справи долучено копії первинних документів за листопад 2017 року в рамках власної господарської діяльності із ПАТ «Трест Житлобуд-1» у та грудень 2018 року, а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів приймання виконаних будівельних робіт, відомостей ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт, актів вартості устаткування.

Щодо господарських взаємовідносини позивача з ТОВ АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем придбано товарно-матеріальні цінності у ТОВ АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ на підтвердження чого до суду надано копії видаткової накладної, рахунку-фактури за грудень 2015 року.

На підтвердження здійснення оплати за отриманий товар позивачем до суду надано копії виписки по рахунку за 18.12.2015 року.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підприємством ТОВ «Атлант Будкомплект» у грудні 2015 року згідно бази даних ЄРПН зареєстровано на адресу ТОВ «Тепло-Квар» податкові накладні на суму ПДВ 446,28 грн. з номенклатурою: герметик термостійкий "Сегезії" С528 300 мл.

Представником позивача під час розгляду справи було надано пояснення із долученням до матеріалів справи копій наказів про закріплення транспортних засобів і випуск автомобілів на лінію, що транспортування придбаного товару здійснювалось підприємством власними силами.

При цьому, перевіряючими вказано, що отримані товарно-матеріальні цінності за номенклатурою, зазначеною у видаткових накладних, відображено в бухгалтерському обліку проводками: Дт 201-Кт 631 на суму 2231,4 грн., Дт 644-Кт 631 на суму 446,28 грн.

Оплату здійснено у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника ТОВ «Атлант Будкомплект» відповідно до платіжних доручень.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що станом на 31.12.2015 року та на дату завершення перевірки по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у ТОВ «Тепло-Квар» кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ «Атлант Будкомплект» відсутня.

При цьому, на виконання господарських взаємовідносин ТОВ АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ виписано на користь позивача податкову накладну №1680 від 18.12.2015 року.

Щодо господарських взаємовідносини позивача з ТОВ ПРОФ-КОРПОРАЦІЯ, колегія суддів зазначає наступне.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між позивачем, в якості покупця, та ТОВ ПРОФ-КОРПОРАЦІЯ, в якості постачальника, укладено договір поставки від 29.09.2016 № 29/09/16, відповідно до умов якого за замовленням покупця постачальник зобов`язується у встановлений строк передати комплектності, з технічними характеристиками, в кількості, за ціною і вартістю згідно п.3.1. даного договору, а покупець зобов`язується прийняти замовлений товар та оплатити його на умовах даного договору.

З метою підтвердження реальності виконання умов договору поставки до суду надано копію накладної №102816 від 28.10.2016 року.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підприємством ТОВ «Проф-Корпорація» у жовтні 2016 року згідно бази даних ЄРПН зареєстровано на адресу ТОВ «Тепло-Квар» податкові накладні на суму ПДВ 22009,04 грн. з номенклатурою: лічильники тепла, металоконструкції інд.

Представником позивача під час розгляду справи було надано пояснення із долученням до матеріалів справи копій наказів про закріплення транспортних засобів і випуск автомобілів на лінію, що транспортування придбаного товару здійснювалось підприємством власними силами.

При цьому, перевіряючими вказано, що отримані товарно-матеріальні цінності за номенклатурою, зазначеною у видатковій накладній, відображено в бухгалтерському обліку проводками: Дт201-Кт631 на суму 110045,21 грн., Дт 644-Кт 631 на суму 22009,04 грн.

Оплату здійснено у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника ТОВ «Союз Кепітал Строй» відповідно до платіжних доручень. В той же час, зі змісту акту перевірки вбачається, що станом на 30.11.2016 року та на дату завершення перевірки по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у ТОВ «Тепло-Квар» кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ «Проф-Корпорація» складає 116207,74 грн.

З метою підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції та здійснення подальшої реалізації придбаних товарів позивачем до матеріалів справи долучено копії первинних документів за грудень 2016 року, жовтень 2016 року в рамках взаємовідносин із Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів приймання виконаних будівельних робіт, відомостей ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт, актів вартості устаткування.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що підприємством позивача, в якості покупця, здійснювались господарські операції із ТОВ САРГАС 2016, в якості постачальника, в рамках яких укладено договір постачання від 29.01.2018 року №0015221, відповідно до умов якого за замовленням покупця постачальник зобов`язується у встановлений строк передати у власність (поставити) покупцю товар по найменуванню, комплектності, з технічними характеристиками, в кількості, за ціною і вартістю згідно п.3.1. даного договору, а покупець зобов`язується прийняти замовлений товар та оплатити його на умовах даного договору.

На виконання умов договору сторонами підписано специфікації обладнання.

На підтвердження реальності здійснення зазначених господарських операцій представником позивача до матеріалів справи долучено копії первинних документів, а саме: рахунків на оплату за лютий 2018 року, видаткових накладних за лютий 2018 року.

Представником позивача під час розгляду справи було надано пояснення із дорученням до матеріалів справи копій наказів про закріплення транспортних засобів і випуск автомобілів на лінію, що транспортування придбаного товару здійснювалось підприємством власним силами.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підприємством ТОВ «Саргас 2016» у лютому 2018 року згідно бази даних ЄРПН зареєстровано на адресу ТОВ «Тепло-Квар» податкові накладні на суму ПДВ 134505,14 гри. з номенклатурою: Вузол обліку. Футляр захисний сталевий, Закладна під термодатчик та інше.

При цьому, перевіряючими вказано, що отримані товарно-матеріальні цінності за номенклатурою, зазначеною у видаткових накладних, відображено в бухгалтерському обліку проводками: Дт201-Кт 631 на суму 672525,72 грн., Дтб44-Кт631 на суму 134505,14 грн.

На підтвердження здійснення оплати за отриманий товар до матеріалів справи долучено копії виписки по особовому рахунку підприємства позивача за 06.03.2018 року, 1303.2018, 10.04.2018, 11.04.2018.

З акту перевірки вбачається, що станом на 30.04.2018 року та на дату завершення перевірки по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у ТОВ «Тепло-Квар» кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ «Саргас 2016» відсутня.

З метою підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції та здійснення подальшої реалізації придбаних товарів позивачем до матеріалів справи долучено копії первинних документів за грудень 2018 року в рамках взаємовідносин із Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів приймання виконаних будівельних робіт, відомостей ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт, актів вартості устаткування.

Також матеріли справи свідчать, що між позивачем, в якості покупця, та ТОВ «Схід-Опт-Торг», в якості постачальника, 03.08.2018 року укладено договір поставки №1583, відповідно до умов якого за замовленням покупця постачальник зобов`язується у встановлений строк передати у власність (поставити) покупцю товар по найменуванню, комплектності, технічними характеристиками, в кількості, за ціною і вартістю згідно п.3.1. даного договору, а покупець зобов`язується прийняти замовлений товар та оплатити його на умовах даного договору.

На виконання умов договору сторонами підписано специфікації обладнання.

На підтвердження реальності здійснення зазначених господарських операцій представником позивача до матеріалів справи долучено копії первинних документів, а саме: накладних №63 від 28.09.2015 року, №64 від 30.09.2015 року.

Представником позивача під час розгляду справи було надано пояснення із долученням до матеріалів справи копій наказів про закріплення транспортних засобів і випуск автомобілів на лінію, що транспортування придбаного товару здійснювалось підприємством власними силами.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підприємством ТОВ «Схід-Опт-Торг» у вересні 2015 року згідно бази даних ЄРПН зареєстровано на адресу ТОВ «Тепло-Квар» податкові накладні на суму ПДВ 80000,00 гри. з номенклатурою: бікроеласт ЕКП (сланець сірий), пісок, кляммер, цемент ІТЦ400, аератор 070, ґрунтовка бітумна, коліно, труба та інше.

При цьому, перевіряючими вказано, що отримані товарно-матеріальні цінності за номенклатурою, зазначеною у видаткових накладних, відображено в бухгалтерському обліку проводками: Дт 201-Кт 631 на суму 400000,00 грн., Дт 644-Кт 631 на суму 80000,00 грн.

На підтвердження здійснення оплати за отриманий товар до матеріалів справи долучено копії виписки по особовому рахунку підприємства позивача за 25.01.2016 року, 13.03.2018, 10.04.2018, 11.04.2018.

З акту перевірки вбачається, що станом на 31.01.2016 року та на дату завершення перевірки по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у ТОВ «Тепло-Квар» кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ «Схід-Опт-Торг» складає 227000,00 грн.

З метою підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції та здійснення подальшої реалізації придбаних товарів позивачем до матеріалів справи долучено копії первинних документів за жовтень, грудень 2015 року в рамках взаємовідносин із Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів приймання виконаних будівельних робіт, відомостей ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт, актів вартості устаткування.

Колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи докази та первинні документи спростовують доводи контролюючого органу щодо безтоварності господарських операцій.

Крім того, колегія судідв зазначає, що матеріали справи не містять та судом в рамках офіційного з`ясування обставин у справи не встановлено обставин, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагентів позивача ТОВ СХІДЕНЕРГОСЕРВІС, ТОВ АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ, ТОВ ПРОФ-КОРПОРАЦІЯ, ТОВ САРГАС 2016, ТОВ Схід-Опт-Торг, які б набрали законної сили.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що підставою для встановлених порушень позивача слугувала наявна у контролюючого органу податкова інформація стосовно контрагентів, а також розбіжності, що виникли внаслідок неприйняття податкової звітності, колегія судідв зазначає наступне.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку.

Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Така ж позиція узгоджується із позицією Верховного суду України викладену в постановах №10/21 від 02.03.2010 року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від 12.02.2008 року.

Крім того, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договору, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.

Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Аналізуючи наведене, колегія суддів зауважує, що порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Отже, оскільки первинні документи по взаємовідносинам позивача із контрагентами ТОВ СХІДЕНЕРГОСЕРВІС, ТОВ АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ, ТОВ ПРОФ-КОРПОРАЦІЯ, ТОВ САРГАС 2016, ТОВ Схід-Опт-Торг оформлені у відповідності до вимог ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", чим спростовано висновки перевіряючих під час проведення перевірки стосовно порушення позивачем положень податкового законодавства, то на разі наявні підстави для часткового скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.01.2019 року № 2 та № 2.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що дані контролюючого органу стосовно здійснених донарахувань по податку на додану вартість в загальній сумі зазначені в акті перевірки, податковому повідомленні-рішення від 14.01.2019 року №2 та наданому представником відповідача під час розгляду справи розрахунку відрізняються, однак у судовому засіданні представник контролюючого органу на запитання суду з даного питання пояснень надати не зміг.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.01.2019 року № 2 в частині нарахування податкового зобов`язання у сумі 291900 (двісті дев`яносто одна тисяча дев`ятсот) грн. 00 коп. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 72975 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 14.01.2019 року № 2 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень п.14.1.60 ст.14 Податкового кодексу України єдиний реєстр податкових накладних (ЄРПН) - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

При цьому, як визначено положеннями п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс), що передбачено положеннями пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України.

Приписами п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

В той же час, положеннями абз.11 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідальність за зазначене вище порушення визначена положеннями п.120-1.1. ст.120-1 Податкового кодексу України, якою передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 а 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

З матеріалів справи, зокрема зі змісту акту перевірки від 23.11.2018 року №4865/20-40-14-12-11/34329599 вбачається, що перевіряючими встановлено здійснення реєстрації податкових накладних у строки, що перевищують граничні, а саме: № 6 від 20.10.2015, № 5 від 10.11.2015, №16 від 31.12.2015, №9 від 29.12.2015, №3 від 22.01.2016, №28 від 31.01.2018, №16 від 31.05.2018.

Проте, під час судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до висновків акту від 26.04.2016 року №1111/20-38-12-01-09/34329599 про результати камеральної перевірки даних, з питання вчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлено несвоєчасність реєстрації податкових накладних № 6 від 20.10.2015, № 5 від 10.11.2015, №16 від 31.12.2015, №9 від 29.12.2015, №3 від 22.01.2016.

Під час розгляду справи представником позивача було надано пояснення та вказано, що підприємством так і не було отримано податкового повідомлення-рішення на підставі зазначеного акту перевірки, проте після встановлення в електронному кабінеті відображення недоїмки, підприємством її було одразу сплачено відповідно ло платіжного доручення №1333 від 24.05.2016 року, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії виписок по особовому рахунку за 24.05.2016 року (т.3 а.с. 168).

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскільки податковим повідомленням-рішенням в частині, що стосується нарахування штрафних санкцій за не своєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлено несвоєчасність реєстрації податкових накладних № 6 від 20.10.2015, № 5 від 10.11.2015, №16 від 31.12.2015, №9 від 29.12.2015, №3 від 22.01.2016, що в цілому складає 17972 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 67 коп., підлягає скасуванню.

Щодо іншої частини податкового повідомлення-рішення слід зазначити, що представником позивача не надано суду належних, достатніх та обґрунтованих доказів протиправності застосування до підприємства позивача штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних №28 від 31.01.2018, №16 від 31.05.2018, як не надано і доказів здійснення реєстрації зазначених податкових накладних в межах встановленого законодавством строку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового скасування податкового повідомлення-рішення від 14.01.2019 року № 2.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 14.01.2019 року №2 колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи зокрема зі змісту акту перевірки від 23.11.2018 року №4865/20-40-14-12-11/34329599 вбачається, що перевіркою встановлено несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, визначеного за наслідками камеральної перевірки, результати якої було оформлено у вигляді акту від 01.02.2018 року №1504/20-40-12-15-19/34329599. При цьому, вказано, що за результатами зазначеної перевірки було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.02.2018 року №.

Отже, як встановлено з пояснень представника відповідача під час розгляду справи, підприємством позивача було несвоєчасно сплачено податкове зобов`язання в сумі 616,14 грн. по строку сплати 11.03.2018 року, оскільки останнє було сплачено 16.08.2018 року.

Під час розгляду справи представником позивача було наголошено на наявності заперечень стосовно зазначеного податкового повідомлення-рішення, проте не надано до суду жодних обґрунтувань та доказів на підтвердження власної правової позиції.

Таким чином, колегія суддів погоджкється з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано до суду обґрунтованих, належних та достатніх доказів протиправності зазначеного податкового повідомлення-рішення, отже наявні підстави для відмови у задоволенні даної частини позовних вимог.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14.01.2019 року № 2, № 2; № 2 в частині нарахування податкового зобов`язання у сумі 291900 (двісті дев`яносто одна тисяча дев`ятсот) грн. 00 коп. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 72975 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.; № 2 в частині нарахування штрафу у сумі 17972 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 67 коп. суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, чим порушив законні інтереси платника податків.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року по справі № 520/3492/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача або відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар", Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 по справі № 520/3492/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 25.03.2021 року