Справа № 640/14458/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2021 року №640/14458/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Шрамко Ю.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшла позовна заява ОСОБА_1 , (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, (далі - відповідач, ГУ ПФУ в місті Києві), в якій позивач просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 23 листопада 1987 року по 14 травня 1998 року та призначені йому пенсії за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, починаючи з 02 січня 2019 року;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 23 листопада 1987 року по 14 травня 1998 року та призначити і виплачувати йому пенсії за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, починаючи з 02 січня 2019 року.

Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 640/14458/19, (далі - справа), яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

11 вересня 2019 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, який прийнято судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до пільгового стажу період роботи з 23 листопада 1987 року по 14 травня 1998 року та призначені йому пенсії за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, починаючи з 02 січня 2019 року.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувана відмова здійснена ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

02 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення йому пенсії за Списком № 2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, (далі - Закон № 1788-ХІІ), та статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI, (далі - Закон № 1058-VI).

Відповідно до листа відповідача № 95383/3 від 07 травня 2019 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії. Зокрема, відповідач у своєму листі зазначив, що відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058-VI право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Також відповідач у вказаному листі вказав на те, що ГУ ПФУ в місті Києві проведено перевірку достовірності документів, які підтверджують пільговий характер роботи, за результатами якої не встановлено, що ця робота є зі шкідливими умовами праці, не отримано документів, які підтверджують факт отримання доплати до заробітної плати та додаткової відпустки за роботу в шкідливих умовах праці. У зв`язку з викладеним позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту « б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з абзацами 24, 25 статті 13 вказаного Закону працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 26 Закону № 1058-VI особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Так, на період роботи ОСОБА_1 діяли Списки, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року з урахуванням Постанови державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати, постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26 січня 1991 року, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, відповідно до яких, правом на пільгову пенсію користувалися, зокрема, чистильники металу.

З трудової книжки позивача вбачається, що позивач працював:

- з 23 липня 1979 року по 04 грудня 1979 року (2 місяці 12 днів) в технічному цеху № 34 на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання на гарячих ділянках робіт 3-го розряду Київського мотоциклетного заводу;

- з 03 грудня 1982 року по 22 листопада 1987 року (5 років 9 місяців 20 днів) у зварювальному цеху № 4 електромонтером по ремонту обладнання 3-го розряду Київського мотоциклетного заводу;

- з 23 листопада 1987 року по 14 травня 1998 року (10 років 5 місяців 22 дні) на посаді чистильника металу по 3 розряду пресово-зварювального цеху № 4 Приватного акціонерного товариства «Київський мотоциклетний заводу»;

- з 15 травня 1998 року по 11 листопада 1998 року (5 місяців 28 днів) на посаді електромонтажника Товариства з обмеженою відповідальністю «Влад-2»;

- з 12 листопада 1998 року по 28 вересня 2001 року (2 роки 10 місяців 17 днів) на посаді електромонтажника 4 розряду Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія-97»;

- з 01 жовтня 2001 року по 30 червня 2004 року (2 роки 9 місяців) на посаді водія Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКП «Дніпро-Двіна»;

- з 01 липня 2004 року по 04 квітня 2006 року (1 рік 9 місяців 4 дні) на посаді водія Дочірнього підприємства «Український папір» ДАХК «Укрпапірпром»;

- з 01 травня 2006 року по 15 жовтня 2010 року (4 роки 5 місяців 15 днів) на посаді електромонтажника 4 розряду Товариства з обмеженою відповідальністю «Елан»;

- з 01 березня 2013 року по 30 червня 2013 року (4 місяці) на посаді електромонтажника Товариства з обмеженою відповідальністю «Елан»;

- з 01 серпня 2013 року по 12 грудня 2014 року (1 рік 4 місяці 12 днів) на посаді електромонтажника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишнівське електротехнічне товариство «Вето»;

- з 01 липня 2015 року по 21 грудня 2017 року (2 роки 6 місяців) на посаді електромонтажника Товариства з обмеженою відповідальністю «Елан».

Крім того, до загального трудового стажу має бути зараховане навчання в Технічному училищі № 1 міста Києва з 01 вересня 1978 року по 10 червня 1978 року (10 місяців 12 днів) та період служби в Радянській армії з 30 жовтня 1979 року по 30 листопада 1981 року (2 роки 1 місяць 1 день), що складає 2 роки 11 місяців 13 днів.

З викладеного вбачається, що загальний трудовий стаж позивача становить 35 років 11 місяців 23 дні.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 673, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Вказані норми кореспондуються з положенням пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Тобто, лише у разі відсутності відомостей у трудовій книжці про роботу особи у спірний період, що визначає її право на пільгову пенсію, можуть надаватися довідки.

Пунктом 3 Порядку № 383 також передбачено, що до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно віддати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (приклади у додатках 1, 2).

Згідно пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Частинами першою та другою статті 153 Кодексу законів про працю України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

З викладеного вбачається, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Копією наказу від 29 грудня 1995 року № 252 «Про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці» підтверджується право працівників на пенсію на пільгових умовах, у тому числі за посадою чистильник металу відливок і деталей, зайняті чи чищені дробом, колотим дробом (металічних піском) металу та металевих виробів, яку займав позивач на даному підприємстві.

Таким чином, наступна атестація мала бути проведена через 5 років - 25 грудня 2000 року, а отже період роботи з 23 листопада 1987 року по 14 грудня 1998 року (10 років 5 місяців 22 дні) має бути зараховано до пільгового стажу позивача.

З довідки ПрАТ «Київський мотоциклетний завод» від 20 березня 2019 року № 35 вбачається, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на вказаному підприємстві у період з 23 листопада 1987 року по 14 травня 1998 року за професією (посадою) чистильник металу та виконував роботи щодо очистки металу від пригару, окалин, корозій, залишків протикорозійного покриття картерів у пресово-зварювальному цеху № 4, що надає йому право виходу на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2.

Крім того, відповідно до особової картки № 2188 ОСОБА_1 , у період з 1988 року йому надавалися відпустки тривалістю, що перевищували 15 календарних днів, що були передбачені чинним на той час законодавством.

Також суд звертає увагу, що з довідки ПрАТ «Київський мотоциклетний завод» від 19 листопада 2018 року № 145 вбачається, що ОСОБА_1 у період своєї роботи на вказаному підприємстві на посаді чистильника металу отримував заробітну плату, на яку нараховувався єдиний (страховий) внесок.

Таким чином, оскільки позивач має загальний стаж 35 років 11 місяців 23 дні, з яких спеціальний стаж становить 10 років 5 місяців 22 дні, він має право для призначення йому пенсії за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ та пункту 2 статті 114 Закону № 1058-VI.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову повністю.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 23 листопада 1987 року по 14 травня 1998 року та призначені йому пенсії за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, починаючи з 02 січня 2019 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 23 листопада 1987 року по 14 травня 1998 року та призначити і виплачувати йому пенсію за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, починаючи з 02 січня 2019 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ) в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко