Справа № 420/823/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/823/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідача, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо невиплати позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна;

- зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції провести розрахунок грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь позивача грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна;

- стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції середній заробіток за увесь період затримки виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, а саме за період з 30.06.2020 по день ухвалення судового рішення.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправна бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно, порушує його права та законні інтереси.

Позивачу листом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 09.10.2020 № 15/784-20/14-666 також було відмовлено у видачі довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, у зв`язку з чим позивач на даний час не має можливості визначити точну суму грошової компенсації, яка підлягає стягненню.

Позивач зазначає, що, враховуючи позицію ВС КАС від 30.11.2020 у справі 480/3105/19 та враховуючи, що грошову компенсацію за неотримане речове майно йому не було виплачено у день його виключення із списків особового складу, він має право на виплату середнього заробітку за увесь період затримки виплати, а саме за період з 30.06.2020 по день ухвалення судового рішення.

(б) Позиція відповідача

24.02.2021 відповідач до суду надав відзив на адміністративний позов в якому заперечував проти позовної вимоги, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Відповідач зазначав, грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Міністерство юстиції України, як вищестоящий орган та вищий розпорядник бюджетних коштів, не виділив кошти для виплати компенсації за предмети речового майна, що виключає для Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції можливість призначити та виплатити позивачу таку компенсацію.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

25.01.2021 суд ухвалою відкрив провадження в адміністративній справі про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Суд витребував у відповідача належним чином завірену довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач проходив службу на посаді начальника управління персоналу у Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Наказом в.о. начальника управління підполковника внутрішньої служби від 26.06.2020 № 90/ОС позивача звільнено зі служби за власним бажанням, у зв`язку із наявністю вислуги років для призначення пенсії, однак при звільненні зі служби позивач не отримав грошову компенсацію за неотримане речове майно.

22.09.2020 позивач звернувся до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з заявою про виплату грошової компенсації вартості за належні до видачі предмети речового майна особистого використання.

Листом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 09.10.2020 № 15/784-20/14-666 позивача повідомили, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. У листі також зазначено, що буде здійснено виплату грошової компенсації за предмети неотриманого речового майна за умови наявності коштів, в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Суд витребував у відповідача належним чином завірену довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, однак витребуваних доказів відповідач не надав.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Відповідно до ч.2. ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Згідно з ч.1. ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового, начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначає Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 р. №578.

Згідно з п.2. Порядку речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Відповідно до п.3. Порядку речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно.

Згідно з п.9. Порядку забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.

Відповідно до п.27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно з п. 60 Порядку для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Отже з сукупного аналізу вказаних правових норм, суд робить висновок про право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно та відповідно - про існування обов`язку у відповідача здійснити таку виплату за цінами на день підписання наказу про звільнення.

Посилання відповідача на відсутність коштів в межах бюджетних асигнувань, як на підставу нездійснення виплат, суд відхиляє з огляду на наступне. КСУ неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Зокрема, в Рішенні від 09.07.07р. №6-рп/2007 КСУ вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

Важливим є і те, що ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» зауважує, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, суд робить висновок про визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо невиплати позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Також з метою здійснення ефективного захисту порушеного права позивача суд робить висновок про задоволення позовної вимоги про зобов`язання Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції провести розрахунок грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь позивача грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна.

Разом з тим, суд робить висновок про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції середній заробіток за увесь період затримки виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, а саме за період з 30.06.2020 по день ухвалення судового рішення.

Так, згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суд у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто норми КЗпП України прямо передбачають, що середній заробіток стягується за час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, оскільки на момент розгляду даної адміністративної справи фактичний розрахунок грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна відповідач не здійснював суд вважає вказану позовну вимогу передчасною.

VI. Судові витрати

При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у 908 грн. Даний факт підтверджується квитанцією від 19.01.2021. З урахуванням висновку суду про задоволення позову, сплачений та документально підтверджений позивачем судовий збір належить до відшкодування. Адже відповідно до ч.1 статті 139 КАС України: «При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа».

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження тих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

3. Зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції провести розрахунок грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна.

4. Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , судовий збір у сумі 908(дев`ятсот вісім),00 грн.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, адреса: 65017, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 9,

Суддя О.Я. Бойко