Справа № 420/8671/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8671/20
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар: Недашковська Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі № 420/8671/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 11 січня 2008 року по 14 листопада 2017 року та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2016,2017 роки;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 11 січня 2008 року по 14 листопада 2017 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у кількості 28 днів за 2016,2017 роки;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_1 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) та був звільнений у запас 14.11.2017. У період з 18.10.2016 року по 16.02.2017 року ОСОБА_1 брав безпосередню участь в АТО. Представник позивача зазначає, що відповідачем не здійснювалося проведення індексації грошового забезпечення та при звільненні зі служби відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку.

Відповідач проти задоволення позову заперечувало, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначило, оскільки розпорядник бюджетних коштів може брати бюджетні зобов`язання та проводити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Кошти ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) для виплати позивачу індексації грошового забезпечення не надходили. Представник відповідача зазначає, що позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 17.02.2017 по 14.11.2017, отже, покладання на ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення за весь період проходження служби не відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, представник відповідача зазначив, що нормами чинного законодавства не передбачено права на отримання компенсації за не реалізацію пільг, в тому числі, як додаткова відпустка УБД за всі роки,в яких така відпустка не використовувалася. Також, позивач не звертався із рапортом про надання додаткової відпустки та із рапортом про виплату компенсації.

11.11.2020 від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, згідно з якою представник позивача просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь позивача 7 000,00 грн судових витрат на правничу допомогу, на підтвердження яких суду надано договір про надання правничої допомоги, акти приймання-передачі послуг, квитанції до прибуткового касового ордеру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 24 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 частково задовольнив.

Визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 11 січня 2008 року по 14 листопада 2017 року та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017 рік.

Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 11 січня 2008 року по 14 листопада 2017 року.

Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 рік.

Стягнув з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) понесених витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині понесених витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції проігноровано той факт, що до позовної заяви надано документи, які підтверджують фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, є належними та допустимими доказами;

- судом першої інстанції не враховано, що розгляд справи триває з серпня місяця, тобто пів року, та по даній справі відбулось 3 судових засідання у яких представник позивача особисто брав участь.

15.03.2021 від Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) надійшло клопотання про відкладення справи.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що з огляду на послужний список позивача, у період з 11.01.2008 по 14.11.2017 позивач з військової служби не звільнявся та переміщався по службі шляхом переводу.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 № 30/487 від 13.06.2017, позивач у період з 18.10.2016 по 16.02.2017 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності , суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО на ділянці відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території Луганської області.

21.04.2017 ОСОБА_1 отримав посвідчення серії НОМЕР_5 , згідно з яким він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

19.08.2020 представник позивача звернувся із запитом до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 11.01.2008 по 14.11.2017 та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Відповідно до листа Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби від 31.08.2020 № 11/9479, Харківським прикордонним загоном здійснено запит до Адміністрації Державної прикордонної служби щодо виділення асигнувань на зазначені в запиті цілі. Після отримання коштів, не нарахована та не виплачена індексація грошового забезпечення та компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, буде нарахована та виплачена в повному обсязі.

11.11.2020 від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, згідно з якою представник позивача просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь позивача 7 000,00 грн судових витрат на правничу допомогу, на підтвердження яких суду надано договір про надання правничої допомоги, акти приймання-передачі послуг, квитанції до прибуткового касового ордеру.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Вирішуючи спірне питання щодо розміру витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що детального опису робіт (наданих послуг) представник позивача суду не надав, а акти приймання-передачі наданих послуг не конкретизовані, оскільки місять загальні відомості щодо обсягу наданої правової допомоги, а також враховуючи критерій складності справи та співмірності дійшов висновку про часткове задоволення клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Щодо частини судового рішення, яким позовні вимоги задоволено, колегія суддів зазначає, що в цій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

З урахуванням положень статті 308 КАС України, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки позивачем не оскаржено та відповідних доводів в цій частині не містить, а оскаржується тільки в частині понесених витрат на правничу допомогу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, до початку розгляду справи в порядку письмового провадження позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, згідно з якою представник позивача просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь позивача 7 000,00 грн судових витрат на правничу допомогу.

З метою підтвердження вказаних витрат, адвокатом долучено до матеріалів справи копії Договору № 19/2020 про надання правничої допомоги від 19 серпня 2020 року, акти приймання-передачі послуг до Договору № 19/2020 про надання правничої допомоги від 19 серпня 2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру.

Зі змісту вказаних доказів вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом послуг на правничу допомогу,

за актом приймання-передачі послуг № 1 від 04.09.2020 (а.с.19,т. І), складає 4 000,00 грн., з яких:

- 1000,00 грн надання консультації ;

- 500,00 грн юридичний аналіз документів, які надані клієнтом, формування правової позиції;

- 500,00 грн підготовка адвокатського запиту;

- 2000,00 грн підготовка та подання позовної заяви ;

за актом приймання-передачі послуг № 2 від 10.11.2020 (а.с.157,т. І) , складає 3 000,00 грн, з яких:

- 1000,00 грн участь у судовому засіданні 08 жовтня 2020 року ;

- 1000,00 грн участь у судовому засіданні 10 листопада 2020 року;

- 1000,00 грн участь у судовому засіданні 08 грудня 2020 року;

за актом приймання-передачі послуг № 2 від 05.01.2021 (а.с.226,т. І) , складає 1 500,00 грн, з яких:

- 1 500,00 грн підготовка та подання апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі № 420/8671/20.

Вказано у договорі, що вартість 1 години наданих послуг (надання професійної правничої допомоги) клієнту адвокатом складає 1 100 грн.

На підтвердження оплати послуг за договором надано копію касового ордеру від 04.09.2020 № 14 (а.с. 20, т. І) та копію квитанції від 04.09.2020 № 14 (а.с. 21, т.І), копію квитанції від 10.11.2020 № 43 (а.с. 158, т.І); копію касового ордеру від 05.01.2021 № 05-01-21 (а.с. 227, т. І).

Проте, ні касовий ордер, ні квитанція від 04.09.2020 не містить посилань на акт приймання-передачі послуг від 04.09.2020 № 1.

Досліджуючи правомірність рішення суду першої інстанції в частині судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пунктів 1, 3 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Як передбачено частинами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Слушно зауважити, що при розгляді судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Проте, суб`єкт владних повноважень, у визначений ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року строк надав відзив на апеляційну скаргу, яким проти задоволення апеляційної скарги заперечував, оскільки судом першої інстанції під час винесення рішення вірно враховано складність судової справи та розгляд в порядку спрощеного провадження, а також з приводу вимог апеляційної скарги щодо стягнення додаткових витрат на правничу допомогу за подання апеляційної скарги у розмірі 1 500,00 грн зазначає про її необґрунтованість з огляду на зацікавленість представника апелянта у написанні апеляційної скарги.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Однак, згідно практики ЄСПЛ (скарга ОСОБА_2 №4941/07 проти Румунії) позивач має право на відшкодування судових витрат тільки в тій мірі, в якій був встановлений фактичний характер, їх необхідність та обґрунтованість.

Тобто, суд не має безумовного обов`язку присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. При цьому для зменшення суми відшкодування судом має бути враховано такі критерії, як складність справи, затрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Дослідивши подані представником позивача докази у підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що розмір цих витрат не є співмірним із складністю справи і наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг.

Доводи апеляційної скарги

Суд відхиляє довід про ігнорування судом першої інстанції факту, що до позовної заяви надано документи, які підтверджують фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, так як розмір цих витрат не є співмірним із складністю справи і наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг.

Також, суд критично відноситься до посилання представника апелянта про не врахування судом першої інстанції, що розгляд справи триває з серпня місяця, тобто пів року, та по даній справі відбулось 3 судових засідання на яких представник позивача особисто брав участь, з огляду на наступне.

Колегія суддів встановила, що розглядувана справа відноситься до справ незначної складності, має немайновий характер позову. Колегія суддів також враховує, що дана адміністративна справа є однотипною іншим справам, які перебували та перебувають на розгляді в суді як першої, так і апеляційної інстанції.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині наявності підстав стягнення з Харківського прикордонного загону Східного регіонального Управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 2 102,00 грн понесених витрат на правничу допомогу дійшов правильного висновку.

Суд не приймає до уваги клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю проведення судового засідання 16.03.2021 у режимі відеоконференції та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася.

При цьому суд вважає за необхідне підкреслити, що положеннями частини 4 статті 195 КАС України передбачено, що під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За таких обставин, зважаючи на відсутність підстав для визнання поважними викладених у клопотаннях причин для відкладення розгляду справи, колегія суддів відмовляє у задоволенні заявленого клопотання.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відсутні підстави для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги.

Решта тверджень та посилань сторін колегією суддів апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 23 березня 2021 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.