Справа № 640/7587/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7587/20 Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Мельничука В.П.,

Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Молоко-Країна» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Молоко-Країна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 13 грудня 2019 року № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення, що в свою чергу свідчить про відсутність складу податкового правопорушення, покладеного контролюючим органом в основу прийняття спірного податкового повідомлення - рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 13 грудня 2019 року №.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що камеральна перевірка позивача була проведена правомірно і внаслідок такої перевірки встановлено, що при заповненні декларації позивачем було порушено норми ПК України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток.

Як зазначає апелянт, позивачем неправомірно завищено податок на прибуток у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 3 квартали 2019 року (від 09.08.2019 №) рядка 18 «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 податкової декларації з податку на прибуток за попередній звітний (податковий) період поточного року)» на загальну суму 514224 грн, та заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток на 514224 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що у даному випадку мала місце арифметична помилка, та у платника податку був відсутній намір навмисного ухилення від сплати податкових зобов`язань.

Оскільки у даному випадку не відбулось заниження податкових зобов`язань, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2018 року ТОВ «Молоко-країна», за результатами якої складено акт від 19 листопада 2019 року № 1479/26-15-04-08-21/31877099.

Відповідно до висновків вказаного Акту перевірки встановлено порушення вимог п. 49.18 ст. 49, п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 514 224 грн, оскільки 08 листопада 2019 року ТОВ «Молоко-Країна» подана звітна податкова декларація за три квартали 2019 року за № , в якій заповнено рядок 18 декларації в розмірі 514 224 грн (податок на прибуток за результатом попереднього звітного періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітній період поточного року) та відповідно зменшено нараховану суму податку на прибуток за три квартали 2019 року на 514 224 грн.

Втім, як зазначає податковий орган, рядок 17 декларації за І півріччя 2019 року (від 09 серпня 2019 року № ) складає 0, що призвело до заниження податку на прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 19 декларації за три квартали 2019 року) в сумі 514 224 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної податкової служби України прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 грудня 2019 року №, яким донараховано податкове зобов`язання за платежем: податок прибуток (11021000) у розмірі 514 224 грн та нараховано штрафну санкції у 128 556 грн.

За результатом адміністративного оскарження, рішенням Державної податкової служби України від 25 лютого 2020 року № 7122/6/99-00-08-05-01-06 податкове повідомлення - рішення від 13 грудня 2019 року № - залишене без змін, скарга позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при заповненні податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2018 року позивачем було дотримано норми податкового законодавства щодо здійснення розрахунків податкової декларації наростаючим підсумком, а тому висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 19 листопада 2019 року № 1479/26-15-04-08-21/31877099 щодо порушення позивачем п. 137.4 ст. 137, п. 49.18 ст. 49 ПК України є необґрунтованими, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 13 грудня 2019 року № .

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, відповідно до вимог статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Зазначена норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою уточнюючого розрахунку, чинного на час подання, або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.

Згідно з п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Пунктом 137.4 ст.137 ПК України встановлено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

З аналізу наведених норм податкового законодавства вбачається, що податкове зобов`язання з податку на прибуток розраховується платником цього податку самостійно та ним подаються податкові декларації за податковими (звітними) періодами, які становлять календарні квартал, півріччя, три квартали, рік і розрахунки у вказаних у вказаних деклараціях здійснюються наростаючим підсумком, тобто декларація за три квартали має включати в себе розрахунки за весь період І-ІІІ кварталів (з урахуванням розрахунків з І квартал та за півріччя).

У свою чергу, Наказом Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2015 року №897, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1415/27860, затверджено форму Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, згідно з якою: в рядку 17 декларації зазначається Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 06 + рядок 08 + рядок 10 + рядок 12 + рядок 15 - рядок 16 ЗП); в рядку 18 зазначається Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року); в рядку 19 зазначається Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18) (+, -).

Як свідчать матеріали справи, позивачем було подано податкові декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2019 року, за півріччя 2019 року, за три квартали 2019 року, відповідно до яких у І кварталі 2019 року у позивача був наявний прибуток та фінансовий результат до оподаткування (р. 02 декларації) становив - 2 856 801 грн, в результаті чого позивачем, відповідно до норм наказу Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2015 року №897 та Податкового кодексу України, в рядку 17 декларації «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» наведено значення « 514 224», в рядку 18 декларації «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень» наведено «-» (відсутній), в результаті чого, в рядку 19 декларації «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду» наведено «-» (відсутній).

У той же час, за звітний (податковий) період півріччя 2019 року фінансовий результат позивача до оподаткування становив «- 207 800» (р. 02 декларації), в результаті чого позивачем, відповідно до норм наказу Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2015 року №897 та ПК України, в рядку 17 декларації «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» наведено значення «-» (відсутній), в рядку 18 декларації «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень» наведено « 514 224», в результаті чого, в рядку 19 декларації «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду» наведено «- 514 224».

У подальшому, в податковій декларації з податку на прибуток підприємств за звітний податковий період три квартали 2019 року позивачем задекларовано загальний фінансовий результат до оподаткування за три квартали у розмірі «-377 589 грн», тобто у підприємства збільшились збитки за результатами діяльності за період три квартали 2019 року, внаслідок чого, в 17 рядку декларації «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» наведено значення «-» (відсутній), в той же час, в рядку 18 цієї податкової декларації «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень» наведено 514 224 грн і у рядку 19 податкової декларації «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду» знову розраховано від`ємну суму податку на прибуток у розмірі «-514 224 грн».

Тобто, як вірно відзначено судом першої інстанції, при заповненні рядка 17 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за три квартали 2019 року податок на прибуток за результатами попереднього звітного податкового періоду поточного року (рядок 17 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітній період) підприємством було допущено арифметичну помилку та зазначено « 0», хоча в податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2019 року значення рядка 17 дорівнює 514 224 гривень.

Зважаючи на вказані обставини, 24 квітня 2019 року, згідно квитанції №2, позивачем подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств з додатками до неї встановленої форми, в якій виправлено технічну описку, а саме:

- у рядку 17 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 06 + рядок 08 + рядок 10 + рядок 12 + рядок 15)» зазначено « 514 224»;

- у рядку 18 «Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року)» зазначено «-» (відсутній);

- у рядку 19 «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18)» також зазначено «-514 224».

У даному випадку, заниження податкових зобов`язань не відбулось, оскільки заниження податкових зобов`язань звітного періоду - це різниця між податковими зобов`язаннями звітного періоду, які б мали бути (без помилки), та помилковими податковими зобов`язаннями.

Проте, оскільки податкові зобов`язання з прибутку розраховують наростаючим підсумком, то під час порівняння варто брати дані не за останній квартал, а за «наростаючий» період (у нашому випадку - за три квартали, тобто за 9 місяців), для цього необхідно порівнювати рядки 17 декларації.

Як вбачається із рядків 17 декларацій позивача за І квартал 2019 року, за півріччя 2019 року та за три квартали 2019 року заниження не виникає.

Враховуючи зазначене, позивачем було допущено арифметичну помилку в рядку 17 декларації, яка не призвела до заниження податкових зобов`язань звітного періоду, та яка була виправлена ТОВ «Молоко-Країна» самостійно.

Відтак, позивачем в повному обсязі дотримано вимоги п. 137.4 ст. 137 ПК України, якою встановлено імперативний обов`язок платника податку на прибуток розраховувати податкову декларацію з податку на прибуток наростаючим підсумком, з урахуванням всіх розрахунків, як за І квартал 2019 року, так і за півріччя 2019 року, так і за три квартали 2019 року, що свідчить про відсутність обставин встановлення заниження грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 19 декларації за три квартали 2019 року) в сумі 514 224 грн.

У той же час, згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, вказане тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, наведена штрафна санкція застосовується виключно щодо податку на додану вартість та не підлягає розширеному тлумаченню в частині застосування її до податку на прибуток підприємств, оскільки застосування положень п. 54.3 ст. 54 можливо лише в рамках встановлення підстав для визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість.

Крім того, відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Отже, на податковий орган покладено обов`язок, за наявності відповідних умов, самостійно визначити суму: грошових зобов`язань; зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування; та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків.

Разом з тим, нормами п. 54.3 ст. 54 ПК України не передбачено встановлення контролюючим органом завищеного, або заниженого від`ємного значення податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірного застосування відповідачем до позивача донараховання податкового зобов`язання з податку на прибуток та штрафних санкцій, оскільки при заповненні податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2018 року позивачем було дотримано норми податкового законодавства щодо здійснення розрахунків податкової декларації наростаючим підсумком, тому прийняте податкове повідомлення-рішення від 13 грудня 2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.П. Мельничук

О.І. Шурко