Справа № 640/21042/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року м. Київ № 640/21042/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представника позивачам Гайдук О.О., відповідача Гайдая В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Семитрелер»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Семитрелер» (далі-позивач/ ТОВ «Семитрелер») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві ( далі - відповідач/ ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.07.2019 №2.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтується оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Семитрелер» (код 41483007) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Медіа Продакшин» (код 42674903) за лютий 2019 року показників декларацій з податку на додану вартість, результати якої оформлені актом від 27.06.2019 №424/26-15-14-02-02/41483007 (далі -акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки, перевіркою ТОВ «Семитрелер» встановлено порушення: п. 44.1 ст.44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на суму 1187079 грн., в тому числі за лютий 2019 року в сумі ПДВ 1106815 грн., за березень 2019 року в сумі ПДВ 80264 грн.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.07.2019 №2, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1483849 грн., з яких 1187079 грн. - за податковим зобов`язанням та 296770 грн. - за штрафними санкціями.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та відзиву відповідача, висновки щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Семитрелер» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Медіа Продакшин» (код 42674903).

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено вказані висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом з урахуванням умов спірних правовідносин.

Фінансово-господарська діяльність із ТОВ «МЕДІА ПРОДАКШИН» відбулася на підставі Договору № 01/10-19 від 01.01.2019 р., відповідно до умов якого Замовник (ТОВ «СЕМИТРЕЛЕР») замовляє у Виконавця (ТОВ «МЕДІА ПРОДАКШИН») рекламні та/або інші супутні послуги, зобов`язується оплатити їх, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати визначені послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а також Додатками до нього, які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до додатку № 1 від 17.01.2019 р. до Договору між Сторонами було погоджено замовлення на виготовлення 6 відеороликів згідно з технічними завданнями, що надаються Замовником, до позиціям: «SemiTrailer», «бітумовоз Nursan», «напівпричіп для сипучих матеріалів ALI RIZA USTA», «самоскид OZGUL», «виставка OZGUL», «цементовоз сипучі матеріали ALI RIZA USTA». Строк виконання - не пізніше 28.02.2019 р.

Відповідно до додатку №2 від 21.01.2019 р. до Договору між Сторонами було погоджено замовлення на розробку макетів рекламних логотипів: «Магістраль-А», «AVIS», «Автострада», «Цементовоз DCU», «upg». Строк виконання - не пізніше 28.02.2019 р.

Відповідно до додатку № 3 від 07.02.2019 р. до Договору між Сторонами було погоджено замовлення на виготовлення 3 відеороликів згідно з технічними завданнями, що надаються Замовником, по позиціям: «бензовоз ALI RIZA USTA», «СЕМИТРЕЛЕР», «PETROL БЕНЗОВОЗ NURSAN». Строк виконання - не пізніше 28.02.2019 р.

Виконання вище зазначених зобов`язань підтверджується наступними документами:

- податковими накладними № 1 від 18.02.2019 p., № 2 від 20.02.2019 p., №3 від 22.02.2019 p., №4 від 22.02.2019 p., №5 від 18.02.2019 p., №6 від 25.02.2019 p., №7 від 20.02.2019 p., №9 від 26.02.2019 р.;

- завданнями на розробку та дизайн рекламного логотипу: «Магістраль-А» від 28.01.2019 p., «Avis 1» від 05.02.2019 p., «Avis 2» від 05.02.2019 p., «Автострада» від 05.02.2019 p., «Цементовоз Dyckerhoff Cement Ukraine» від 05.02.2019p., «upg» від 05.02.2019 p.;

- Макетами рекламних логотипів, що узгоджені між ТОВ «СЕМИТРЕЛЕР» та ТОВ «МЕДІА ПРОДАКШИН»: «Магістраль-А», «Avis 1», «Avis 2», «Автострада», «Цементовоз Dyckerhoff Cement Ukraine» «upg»;

- видатковими накладними на макети рекламних логотипів: № РН-0000001 від 18.02.2019 p., №РН-0000002 від 18.02.2019 p., №РН-0000003 від 18.02.2019 p., № РН-0000010 від 25.02.2019 p., № РН-0000011 від 25.02.2019 p., № РН-0000012 від 25.02.2019 р.;

- довіреностями на отримання цінностей (макети рекламних логотипів): № 5 від 18.02.2019 p., № 6 від 18.02.2019 p., № 7 від 18.02.2019 p., № 14 від 25.02.2019 p., № 15 від 25.02.2019 p., № 16 від 25.02.2019 р.;

- технічними завданнями на виготовлення відеороликів: «SemiTrailer» від 01.02.2019 р., «бітумовоз Nursan» від 05.02.2019 р., «напівпричіп для сипучих матеріалів ALI RIZA USTA» від 06.02.2019 р., «самоскид OZGUL» від 06.02.2019 p., «виставка OZGUL» від 07.02.2019 p., «цементовоз сипучі матеріали ALI RIZA USTA» від 08.02.2019 p., «бензовоз ALI RIZA USTA» від 11.02.2019 p., «СЕМИТРЕЛЕР» від 13.02.2019 р., «PETROL БЕНЗОВОЗ NURSAN» від 14.02.2019 p.;

- видатковими накладними № РН-0000004 від 18.02.2019 p., №РН-0000005 від 18.02.2019 p., № РН-0000006 від 20.02.2019 p., №РН-0000007 від 20.02.2019 p., № РН-0000008 від 22.02.2019 p., № РН-0000009 від 22.02.2019 p., № РН-0000013 від 26.02.2019 p., № РН-0000014 від 26.02.2019 p., № РН-0000015 від 26.02.2019 р.;

- довіреностями на отримання цінностей (відеороликів): № 8 від 18.02.2019 p., № 9 від 18.02.2019 p., № 10 від 20.02.2019 p., № 11 від 20.02.2019 р.,№ 12 від 22.02.2019 p., № 13 від 22.02.2019 p., № 17 від 26.02.2019 p., № 18 від 26.02.2019 p., № 19 від 26.02.2019 р.;

- актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) ОУ-ООООООІ від 22.02.2019 p., ОУ-0000002 від 25.02.2019 p., ОУ-ОООООО3 від 25.02.2019 p., ОУ-0000004 від 25.02.2019 p., ОУ-0000005 від 26.02.2019 p., ОУ-ОООООО6 від 28.02.2019 p., ОУ-0000007 від 28.02.2019 p., ОУ-0000008 від 27.02.2019 p., ОУ-0000009 від 28.02.2019 p., ОУ-0000010 від 28.02.2019 p., ОУ-0000011 від 28.02.2019 p., ОУ-0000012 від 28.02.2019 р.;

- платіжними дорученнями про сплату коштів від ТОВ «СЕМИТРЕЛЕР» на ТОВ «МЕДІА ПРОДАКШИН»: № 250 від 25.02.2019 р. на суму 580 126,15 грн., № 251 від 25.02.2019 р. на суму 438200,11 грн., №252 від 25.02.2019 р. на суму 583333,33 грн., №254 від 27.02.2019 р. на суму 481585,19 грн., №255 від 26.02.2019 р. на суму 501208,14 грн., №256 від 27.02.2019 р. на суму 444966,97 грн., №259 від 28.02.2019 р. на суму 499100,00 грн., №260 від 28.02.2019 p. на суму 500900,00 грн., №261 від 01.03.2019 р. на суму 493325,09 грн., №262 від 01.03.2019 р. на суму 506674,91грн., №263 від 04.03.2019 р. на суму 479891,03 грн., №264 від 04.03.2019 р. на суму 520108,97 грн., №267 від 06.03.2019 р. на суму 486101,50 грн., №268 від 06.03.2019 р. на суму 513898,50 грн. №270 від 07.03.2019 р. на суму 112097,11 грн.

Як зазначає позивач, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, отримані, відповідно до договору № 01/10-19 від 01.01.2019 р., логотипи та відеоролики використані в господарській діяльності.

Так, розробка логотипів замовлялася ТОВ «Семитрелер» з метою виконання зобов`язань по договорах з покупцями- клієнтами, які разом з придбанням напівпричепів замовляли розробку та нанесення своїх логотипів на них.

Доказами на підтвердження даних обставин є:

1. Договір купівлі-продажу № 04022019/02 від 04.02.2019 р. між ТОВ «Семитрелер» та ПП «Укрпалетсистем» з специфікацією модифікації напівпричепа, згідно якої замовлено розробку та нанесення логотипу «UPG».

2. Акти прийому-передачі транспортного засобу по договору купівлі-продажу №04022019/02 від 04.02.2019 p., № 21052018/001 від 21.05.2019 p., № 08052018/002 від 21.05.2019 p., № 08052018/003 від 21.05.2019 р.

3. Акти огляду реалізованого транспортного засобу № 7650/19/000047 від 28.05.2019 p., № № 7650/19/000048 від 28.05.2019 p., № 7650/19/000049 від 28.05.2019 р.

4. Видаткові накладні № РН-0000030 від 21.05.2019 p., № РН-0000033 від 21.05.2019 p., № РН-0000034 від 21.05.2019 p..

5. Договір купівлі-продажу № 01022019 від 01.02.2019 р. між ТОВ «Семитрелер» та ТОВ «Дікергофф Транспорт Україна» з специфікацією модифікації напівпричепа, згідно якої замовлено розробку та нанесення логотипу «Dyckerhoff Cement Ukraine».

6. Договір купівлі-продажу № 01022019/01 від 01.02.2019 р. між ТОВ «Семитрелер» та ТОВ «Дікергофф Транспорт Україна» з специфікацією модифікації напівпричепа, згідно якої замовлено розробку та нанесення логотипу «Dyckerhoff Cement Ukraine».

7. Договір купівлі-продажу № 24012019/01 від 24.01.2019 р. між ТОВ «Семитрелер» та ТОВ «Компанія «Магістраль-А» з специфікацією модифікації напівпричепа, згідно якої замовлено розробку та нанесення логотипу «Магістраль-А».

8. Акти прийому-передачі транспортного засобу по договору купівлі-продажу № 24012019/02 від 24.01.2019 p.: № 23042019/01 від 23.04.2019 р.

9. Акти огляду реалізованого транспортного засобу №7650/19/000027 від 23.04.2019 р.

10. Видаткова накладна № РН-0000018 від 23.04.2019 р.

11. Податкові накладні, виписані покупцю ТОВ «Магістраль-А», з квитанціями: № 9 від 07.03.2019 p., № 10 від 11.03.2019 p.

12. Податкові накладні, виписані покупцю ТОВ «Дікергофф Транспорт Україна», з квитанціями: № 14 від 19.03.2019 p., № 15 від 19.03.2019 р.

13. Фотографії напівпричепів з нанесеними логотипами.

Також, позивач зазначає, відеоролики використані в господарській діяльності ТОВ «Семитрелер» як проморолики для просування товару на ринку України, доведення до потенційних споживачів характеристик різних напівпричепів, як до конкретних клієнтів для проведення презентацій, так і для невизначеного кола, у тому числі шляхом розміщення на ютубканалі ТОВ «Семитрелер».

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено, що вказані документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій та засвідчують фактичний рух активів між задекларованими учасниками.

Водночас, ознайомившись зі змістом акта перевірки, оцінюючи доводи контролюючого органу щодо фіктивності вищевказаних господарських операцій, посилання на безоплатно отримані товари позивачем, суд акцентує увагу, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Так, відповідач обґрунтовуючи правомірність спірного податкового повідомлення-рішення зазначає, що Головним управлінням ДФС у м. Києві у травні 2019 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Медіа Продакшин» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Віннер Ком» за лютий 2019 року.

Перевіркою зроблено висновки, що за результатами проведеного аналізу діяльності ТОВ «Віннер Ком», згідно з даними ЄРПН, на підставі інформації, наявної в ІС «Податковий Блок», встановлено, що враховуючи основний вид діяльності (комплексне обслуговування об`єктів, оптова торгівля хімічними продуктами) та кількість трудових ресурсів (2 особи) ТОВ «Віннер Ком» не мало можливості самостійно надавати послуги на користь ТОВ «Медіа Продакшин».

Проведеним аналізом ланцюга походження послуг за даними ЄРПН не встановлено реального джерела походження таких послуг (монтаж рекламного відеоролика, зйомка рекламного відеоролика, розробка макету рекламного відеоролику, розробка макету рекламного логотипу), відсутній фактичний виконавець послуг, який реально міг надавати вказані послуги.

Як зазначає відповідач, встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів та послуг ТОВ «Віннер Ком» та відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями.

В результаті дослідження діяльності ТОВ «Віннер Ком» та його контрагентів-постачальників, проаналізовано ланцюг постачання (придбання) послуг відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних та не встановлено реального джерела походження послуг, реалізація яких документально оформлена від ТОВ «Віннер Ком» на адресу ТОВ «МЕДІА ПРОДАКШИН» у лютому 2019 року.

Контролюючий орган вказує, що зазначеною перевіркою встановлено використання ТОВ «Медіа Продакшин» фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди контрагентам з метою формування податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.

Таким чином, за висновками відповідача, проведеним аналізом ланцюга походження послуг за даними ЄРПН не встановлено реального джерела походження таких послуг (монтаж рекламного відеоролика, зйомка рекламного відеоролика, розробка макету рекламного відеоролику, розробка макету рекламного логотипу), відсутній фактичний виконавець послуг, яким вони могли бути реально надані.

На переконання відповідача, за результатами дослідження ланцюгів постачання у ТОВ «Медіа Продакшин» не встановлено придбання послуг (відсутність факту (джерела) його законного введення в обіг), який був реалізований далі по ланцюгу постачання в адресу ТОВ «Семитрелер».

З приводу вищевикладеного, суд зазначає, що здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, основних засобів, виробничих запасів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 30.01.2018 №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано.

Аргументи відповідача ґрунтуються на інформації з АІС «Податковий блок», однак, така інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність у контрагента позивача умов для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання господарських операцій з позивачем нереальними (безтоварними).

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні.

Крім того, судом встановлено, взаємовідносини між ТОВ «Медіа Продакшин» та ТОВ «Віннер Ком», на фіктивність яких посилається відповідач, були предметом розгляду в адміністративній справі №640/19722/19.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2020 у справі №640/19722/19, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021, визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України у м. Києві щодо проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Продакшин" () по взаємовідносинам з TOB "Семитрелер" (), визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.06.2019 № 2 та від 27.06.2019 № 2. Зокрема, у згаданому рішенні, судом зазначено, що висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Віннер Ком» є необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Практика Європейського суду з прав людини, викладена, зокрема, у рішеннях по справах "Совтрансавто Холдінг" проти України" та "Україна-Тюмень" проти України", засвідчує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. Отже, викладені у наведених постановах адміністративних судів висновки в обов`язковому порядку повинні братися до уваги при вирішенні даного спору.

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що згідно п. 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також, слід враховувати вимоги частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Враховуючи вищевикладене у сукупності , операції здійснені між позивачем та вищевказаним контрагентом мали реальний товарний характер, а висновок відповідача не відповідає вимогам законодавства, оскільки ґрунтується на припущеннях. Відповідач лише обмежився посиланнями у своєму Акті перевірки на наявні у контролюючих органів сумніви щодо реальності та можливості виконання контрагентом позивача прийнятих за договорами обов`язків, при цьому відповідачем не наведено жодних фактичних даних щодо такого твердження.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкового повідомлення-рішення від 24.07.2019 №2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Семитрелер" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №2 від 24.07.2019р.

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять ) грн. відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Семитрелер" (Пітерська 5-а,Київ 87,03087, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул.Шолуденко, 33/19,Київ,04655, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 25.03.2021.

Суддя С.К. Каракашьян