Справа № 240/21935/20
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Житомир справа № 240/21935/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській обл. про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до суду із позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 11.12.2020 №63063580 у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позову вказав, що оскільки судове рішення у справі №240/7401/19 фактично виконане в повному обсязі - проведені відповідні перерахунки, у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови про накладення штрафу на управління в сумі 5100, 00 грн.

Ухвалою суду задоволено заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу від 11.12.2020 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сладь Т.П. при примусовому виконанні виконавчого листа №240/7401/19 від 03.09.2020, виданого Житомирським окружним адміністративним судом та заборони вчинення дій щодо її примусового виконання до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 240/21935/20.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

Відповідач до суду надав відзив на позов. В обґрунтування зазначає, що при перевірці виконання рішення суду боржником державним виконавцем зокрема, доданого розрахунку та звернення стягувача встановлено, що рішення суду боржником невиконано, а саме нарахування пенсії з 01.08.2018 проведено не в розмірі визначеному судовим рішенням, який повинен дорівнювати двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), а в значно менших розмірах тобто виходячи з вимог, які зазначені в позові, боржником проведено нарахування не в розмірі двох мінімальні заробітних плат, а в розмірі двох прожиткових мінімумів. З огляду на вказане, на думку відповідача, постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду, є законною.

Представник відповідача у відзиві просив розглядати справу без його участі.

Представник позивача, не прибув у судове засідання, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відповідно до вимог КАС України.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків

Судом встановлено, що відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі №240/7401/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 01.08.2018 по 31.01.2019 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Вказане рішення набрало законної сили 07.08.2020, у зв`язку з чим Житомирський окружним адміністративним судом на виконання рішення суду від 25.06.2020 у справі №240/7401/19 03 вересня 2020 року видано виконавчий лист.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сладь Т.П. в межах виконавчого провадження ВП№6306358 з примусового виконання виконавчий лист №240/7401/19 від 03.09.2020 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн, де зазначено, що 06.10.2020 надійшло повідомлення боржника про виконання рішення суду та надано копію розрахунку суми, що підлягає виплаті. При перевірці виконання рішення суду боржником державним виконавцем зокрема, з доданого розрахунку та звернення ОСОБА_1 встановлено, що рішення суду боржником не виконано, а саме нарахування пенсії з 01.01.2018 проведено не в розмірі визначеному судовим рішенням, який повинен дорівнювати двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), а в значно менших розмірах.

Позивач вважаючи постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду протиправною та такою, що порушує його права, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Положеннями статті 3 Закону №1404-VIII закріплено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Положеннями статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З огляду на системний аналіз наведених норм права, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Зокрема, частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до змісту положень частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Матеріали справи свідчать, що державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду з тих підстав, що при перевірці виконання рішення суду боржником, державним виконавцем, зокрема, з доданого розрахунку та звернення ОСОБА_1 встановлено, що рішення суду боржником не виконано, а саме нарахування пенсії з 01.08.2018 по 31.01.2019 проведено не в розмірі визначеному судовим рішенням, який повинен дорівнювати двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), а в значно менших розмірах (до прикладу за серпень 2018 року розмір пенсії згідно з рішенням суду повинен становити 7446,00 грн, однак згідно з розрахунком наданим Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області розмір нарахованої ОСОБА_1 пенсії за серпень 2018 становить 5117,82 грн) (а.с. 11, 28).

Вказаний розмір нарахованої та невиплаченої суми пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі №240/7401/19, підтверджується відповідним розрахунком, наданим Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області.

При цьому, суд зауважує, що державним виконавцем правомірно вказано про невиконання рішення суду у порядку та спосіб передбачений та встановлений рішенням суду у справі №240/7401/19, яке набрало законної сили.

Суд зазначає, що у виконавчому листі, виданому на виконання рішення суду від 25.06.2020 у справі №240/7401/19, чітко вказано порядок його виконання та спосіб, а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. здійснити із 01.08.2018 по 31.01.2019 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Як свідчить зміст вище вказаного розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі 40 - ОСОБА_1 , доплата до пенсії на виконання рішення суду у справі №240/7401/19 за період з 01.08..2018 по 31.01.2019 нарахована щомісячно у розмірі 5117,82 та 5162,82 грн.

Однак, суд звертає увагу, що розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року №2246-VIII на 01.01.2018 становить - 3723 грн, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року №2629-VІІІ на 01.01.2019 становить - 4173 грн та згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 294-IX від 14.11.2019 становить - 4723 грн.

З огляду на вказане, нарахування ОСОБА_1 доплати до пенсії на виконання рішення суду у справі №240/7401/19 у розмірі 5117,82 грн та 5162,82 грн, є значно меншою, ніж встановлено згідно з рішенням суду.

За таких обставин суд вважає, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі №240/7401/19 не виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області в межах покладених судом зобов`язань та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Також, суд вказує, що у матеріалах справи відсутні докази щодо виникнення (наявності) у боржника труднощів з виконанням рішення суду чи його незрозумілістю, що в свою чергу свідчить про невиконання рішення суду у повному обсязі без доведення поважності причин. А довільне трактування судового рішення та самовільне визначення боржником способу та порядку його виконання не можуть бути визнаними поважними причинами невиконання судового рішення.

При цьому суд враховує посилання позивача - Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на те, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі №240/7401/19 в частині виплати по перерахунку, проведеного на виконання рішення суду, буде здійснена в порядку черговості надходження судових рішень до боржника, за наявності відповідного фінансування.

Виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Таким чином, твердження боржника, що невиконання судового рішення в частині виплати суми боргу за період з 01.08.2018 по 31.01.2019 через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки об`єктивно не залежить від боржника.

Однак, суд акцентує увагу на тому, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем у зв`язку із невиконанням рішення суду в повному обсязі без поважних на те причин внаслідок встановленням меншого розміру нарахування та виплати доплати до пенсії стягувачу, ніж визначено рішенням суду у справі №240/7401/19.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Суд відмічає, що згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи викладені обставини, які підтверджується матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що обов`язок щодо виконання рішення суду позивачем не виконано в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, Житомир, 10003, ) до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області (вул. Володимирська, 91, м.Хмельницький,Хмельницька область,29000, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Липа