Справа № 480/7486/20
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2021 року Справа №480/7486/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Глазька С.М.,
за участю секретаря судового засідання - Щербаченко В.В.,
представника позивача - Рішки Д.С.,
представника відповідача - Семерні І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду м. Суми адміністративну справу №480/7486/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАНЕ" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "КАНЕ" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при проведенні перевірки відповідачем були допущені порушення умов та порядку прийняття рішення про проведення перевірки, а тому акт перевірки, отриманий за результатами проведення фактичної перевірки ТОВ "КАНЕ", №451/18-28-32-01/36487785 від 29.07.2020 є неналежним доказом, виходячи з положень процесуального принципу допустимості доказів, закріплених ч. 2 ст. 74 КАС України. Податкові повідомлення-рішення, прийняті внаслідок незаконної перевірки, не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню.
Зокрема, зазначає, що наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 28.07.2020 №723 не містить посилання на будь-які повідомлення/інформацію про порушення ТОВ «КАНЕ» законодавства, чи інші підстави, що спричинили необхідність призначення фактичної перевірки товариства, наявне лише загальне посилання на правову норму.
Також звертає увагу суду на те, що ТОВ «КАНЕ» здійснює реалізацію саме скрапленого газу УКТ ЗЕД 2711 19 00 00, про що безпосередньо зазначено й в акті перевірки, а також обладнання резервуару, розташованого на акцизному складі за адресою: Сумська область, смт Ямпіль, вул. Спасо-Преображенська, б/н, рівноміром-лічильником, є необов`язковим, а тому порушення п. 230.1.2. ст. 230 ПК України відсутнє.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 01.12.2020.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. Зауважує, що наказ Головного управління ДПС у Сумській області №723 від 28.07.2020 «Про проведення фактичної перевірки» містить посилання на відповідні підстави для проведення такої перевірки, а норми Податкового кодексу України не передбачають зобов`язання щодо зазначення контролюючим органом у наказі на проведення фактичної перевірки конкретизації підстав, окрім перелічених у підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Кодексу.
Ухвалою суду від 19.01.2021 закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, не погоджується та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки, яким судом, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка.
Наголошує на тому, що наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 28.07.2020 №723 «Про проведення фактичної перевірки» не містить жодної інформації про наявність відповідної службової записки, на яку посилається відповідач у відзиві, як підставу для проведення фактичної перевірки, відсутні будь-які посилання на підстави призначення перевірки, окрім посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, зокрема пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Відсутня така підстава й в направленні на проведення фактичної перевірки №791 від 28.07.2020.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і подані заяви по суті справи, оцінивши подані учасниками справи докази та встановивши всі фактичні обставини справи, суд встановив наступне.
Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 28.07.2020 №723 «Про проведення фактичної перевірки» на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) працівниками управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів проведена фактична перевірка місця провадження діяльності (АГЗС) за адресою: Сумська область, смт Ямпіль, вул. Спасо-Преображенська, б/н, у якому діяльність з роздрібної торгівлі пальним здійснює ТОВ «КАНЕ».
У ході проведення перевірки встановлено, що на території АЗС знаходиться: один резервуар для скрапленого газу, який на момент проведення перевірки був не обладнаний рівнеміром-лічильником та одне місце відпуску скрапленого газу із зазначеного резервуару, яке обладнане витратоміром-лічильником пального (паливороздавальна колонка Шельф 100-LPG), який на момент проведення перевірки не був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі витратомірів- лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального в резервуарі.
Відповідно до ITC «Єдине вікно подання електронної звітності», довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані, щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального ТОВ «КАНЕ» за період з 01.04.2020 по 29.07.2020 (всього 119 днів) не подавались до контролюючого органу.
Зважаючи на вищенаведене, за результатами фактичної перевірки складено акт №451/18-28-32-01/36487785 від 29.07.2020 та зроблено висновок щодо:
- не обладнання резервуару для скрапленого газу рівнеміром-лічильником рівня пального, порушено пп.230.1,2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу;
- відсутність реєстрації витратоміра-лічильника рівня пального в Єдиному державному реєстрі, порушено пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу;
- неподання до податкового органу даних про залишки пального та про обсяг обігу пального за період з 01.04.2020 по 29.07.2020, порушено пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу.
ТОВ «КАНЕ», не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями- рішеннями, звернулось до суду із позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України.
Положеннями п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України, ПКУ, Кодекс) передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з п.п 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Суд враховує, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Як вбачається з наказу про проведення фактичної перевірки від 28.07.2020, відповідачем призначено проведення перевірки позивача на підставі п.п. 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Відповідно до п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки з підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Суд зазначає, що згідно з п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підставою для проведення фактичної перевірки підприємства позивача може бути не лише отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також і необхідність здійснення фіскальним органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, пального.
Податковим органом у наказі про призначення перевірки, окрім посилання на п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, ст.16 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", викладена підстава проведення перевірки - здійснення функцій щодо контролю за дотриманням вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, обігу та транспортування підакцизних товарів, а тому доводи позивача щодо протиправності проведення фактичної перевірки у зв`язку з відсутністю зазначення в наказі посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, на думку суду, є безпідставними.
З урахуванням того, що основним видом діяльності ТОВ «КАНЕ» є, зокрема роздрібна торгівля пальним, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, то прийняття спірного наказу про проведення фактичної перевірки позивача цілком узгоджується з вимогами Податкового кодексу України.
Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2020 у справі № 815/1978/18.
Щодо посилання представника позивача у позовній заяві та відповіді на відзив на те, що посадові особи Головного управління ДПС у Сумській області мали повноваження перевіряти подання даних про фактичні залишки пального лише за період з 01.07.2020 по 29.07.2020 (дату закінчення перевірки), оскільки згідно п. 4 наказу Головного управління ДПС у Сумській області №723 від 28.07.2020 встановлено період, що перевіряється з 01.07.2020 по дату закінчення перевірки, суд зазначає наступне.
Під час розгляду справи по суті представник позивача відмовилася від вище вказаних посилань, як помилкових, оскільки пунктом 4 наказу Головного управління ДПС у Сумській області №723 від 28.07.2020 визначено встановити період, що перевіряється з 01.07.2019 по дату закінчення перевірки (а.с.10). Відтак, при проведенні перевірки посадові особи контролюючого органу діяли в межах наданих повноважень, здійснивши перевірку за період діяльності товариства, зазначений у наказі.
Надаючи оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд зазначає наступне.
Так, пунктом 230.1.2. ст. 230 ПК України передбачено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Тобто, з даної правової норми вбачається, що при відпуску саме скрапленого газу УКТ ЗЕД 2711 19 00 00, обладнання пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (рівнеміром-лічильником) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі, є необов`язковим, оскільки формулювання "також можуть бути обладнані" має не імперативний характер, тобто передбачає можливість необладнання резервуарів для скрапленого газу рівномірами лічильниками рівня пального.
Враховуючи те, що ТОВ «КАНЕ» здійснює реалізацію саме скрапленого газу УКТ ЗЕД 2711 19 00 00, про що безпосередньо зазначено й в акті перевірки, і не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, обладнання резервуарів, розташованих на акцизному складі за адресою: Сумська обл., смт. Ямпіль, вул. Спасо-Преображенська, б/н, рівнеміром-лічильником, є необов`язковим, відтак, висновок контролюючого органу про порушення позивачем п. 230.1.2. ст. 230 ПК України є помилковим.
Посилання відповідача на те, що відповідно до пп.215.3.4 п.215.3 ст.215 ПК України скраплений газ та інші гази за кодами УКТЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00,2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10, віднесені до пального і зазначена норма законодавства встановлює обов`язок для обладнання всіх введених в експлуатацію резервуарів рівнемірами-лічильниками рівня пального на всіх акцизних складах, де здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального (у тому числі скрапленого газу за кодом УКТ) є безпідставним, оскільки норми ст.215 ПК України лише визначають підакцизні товари та ставки податку, у той час як вимоги до обладнання резервуарів, розташованих на акцизних складах, унормовані положеннями ст.230 цього Кодексу.
При цьому суд також погоджується із доводами позивача про те, що помилковим є висновок відповідача про те, що вказана вище правова норма передбачає для скрапленого газу додаткову можливість обладнання пристроями вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі, оскільки пристрій вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі це і є рівнеміром-лічильником, про що зазначено в диспозиції п. 230.1.2. ст. 230 ПК України, та не є іншим відмінним пристроєм від рівнеміра-лічильника.
Як вже зазначалося судом, під час проведення перевірки також встановлено, що на території АЗС знаходилося: одне місце відпуску скрапленого газу із зазначених резервуарів, яке обладнане витратоміром-лічильником пального (паливороздавальна колонка Шельф 100-I-LPG), який на момент проведення перевірки не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального в резервуарі; відповідно до ITC «Єдине вікно подання електронної звітності» Довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального ТОВ «КАНЕ» за період з 01.04.2020 по 29.07.2020 (всього 119 днів) не подавались до контролюючого органу.
Відповідно до пп. 230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі. Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.
Відповідно до пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.
Дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
У той же час, за результатами фактичної перевірки складено акт №4451/18-28-32-01/36487785 від 29.07.2020 та зроблено висновок щодо наявності наступних порушень: відсутність реєстрації витратоміра-лічильника рівня пального в Єдиному державному реєстрі, чим порушено пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України; неподання до податкового органу даних про залишки пального та про обсяг обігу пального за період з 01.04.2020 по 29.07.2020, чим порушено пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 ПК України.
За приписами п. 128.13 ст. 128.1 незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000 гривень за кожний неподаний електронний документ.
Під час розгляду справи по суті, позивачем не надано суду доказів, які б спростовували допущені ним вище вказані порушення.
Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 300,03 грн. (2385 грн. * 12,58%)
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КАНЕ" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.03.2021.

Суддя С.М. Глазько