Справа № 560/2715/21
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2715/21
РІШЕННЯ

іменем України

23 березня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову, винесену державним виконавцем Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 04.02.2021 про стягнення витрат у виконавчому провадженні ВП №64041414;

- визнати протиправною та скасувати постанову, винесену державним виконавцем Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 04.02.2021 про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №64389126;

- стягнути за рахунок державних асигнувань Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) судові витрати у розмірі 4 550,00 грн., понесені позивачем на правову допомогу у справі №560/2715/21.

Позов обґрунтовано тим, що постановою від 30.10.2020 Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області серії ГАА №923082 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн., яке позивач 03.11.2020 оплатив у вищевказаному розмірі.

Незважаючи на виконання позивачем постанови про накладення штрафу, 25.01.2020 державний виконавець Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) 11.01.2021 про відкриття виконавчого провадження №64041414, а також постанову від 11.01.2021 про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження №64041414 у розмірі 158,15 грн.

Разом з тим, у зв`язку із добровільною сплатою, виконавче провадження №64041414 було закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" та прийнята постанова від 04.02.2021 про відкриття виконавчого провадження №64389126 про стягнення витрат виконавчого провадження.

Вважаючи протиправними спірні постанови, позивач просить скасувати їх, оскільки фактично виконав рішення про накладення штрафу до відкриття виконавчого провадження. Просить задовольнити позов повністю.

На адресу суду від Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), надійшов відзив, в якому відповідач свою позицію обґрунтовує тим, що в даному випадку витрати виконавчого провадження складали 158,15 грн. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. А тому, у зв`язку із тим, що боржник не сплатив витрати виконавчого провадження, державним виконавцем, відповідно до вищезазначених вимог Інструкції 04.02.2021 була винесена постанова №64041414 від 04.02.2021 про стягнення з боржника 158,15 грн. витрат, яка 04.02.2021 була виведена в окреме виконавче провадження та зареєстрована в АСВП за №64389126.

Відповідач звертає увагу суду на те, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить норм щодо звільнення боржника від сплати витрат виконавчого провадження у випадку виконання ним рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тому вважає спірні постанови прийнятими правомірно, просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 15.03.2021 суд відкрив провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку, визначеному статтею 287 КАС України. Також, даною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчих проваджень ВП №64041414 та ВП №64389126.

У судове засідання 23.03.2021 сторони та їх представники не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що постановою від 30.10.2020 Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області серії ГАА №923082 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності та до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

03.11.2020 ОСОБА_1 оплатив штраф у вищевказаному розмір, що підтверджується квитанцією про сплату від 03.11.2020 №0.0..1.

Разом з тим, 11.01.2021 державний виконавець Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Нетеса І.П. винесла постанови від 11.01.2021 про відкриття виконавчого провадження №64041414, а також постанову від 11.01.2021 про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження №64041414 у розмірі 158,15 грн.

04.02.2021 боржник надав письмову заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із добровільною сплатою даного штрафу, та зазначив про відмову у сплаті витрат виконавчого провадження у розмірі 158,15 грн.

04.02.2021 виконавче провадження ВП №64041414 було завершене на підставі пункту 9 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку із сплатою боржником штрафу.

04.02.2021 була винесена постанова №64041414 від 04.02.2021 про стягнення з боржника 158,15 грн. витрат, яка 04.02.2021 була виведена в окреме виконавче провадження та зареєстрована в АСВП за №64389126.

04.02.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64389126 щодо примусового виконання постанови державного виконавця №64041414 від 04.02.2021, яку направлено сторонам.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження було винесено постанову №64389126 від 04.02.2021 року про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 158,15 грн.

05.02.2021 винесено постанову про звернення стягнення витрат в розмірі 316,30 грн. із заробітку боржника, яку направлено для виконання за місцем роботи боржника.

05.03.2021 втрати були стягнуті та перераховані в повному обсязі та 05.03.2021 виконавче провадження ВП №64389126 було закінчено на підставі пункту 9 Статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (у зв`язку із повним фактичним виконанням).

Вважаючи постанову від 04.02.2021 про стягнення витрат у виконавчому провадженні ВП №64041414 та від 04.02.2021 про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №64389126, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" надано визначення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до вимог статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, положеннями чинного законодавства, якими регламентовано підстави та процедуру здійснення виконавчого провадження, розмежовано такі поняття, як визначення та стягнення витрат виконавчого провадження, та визначено порядок винесення відповідних постанов державного виконавця та їх наслідки.

Так, відповідно до вищенаведених норм права, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виконавець виносить постанову лише про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Таким чином, стягнення витрат виконавчого провадження не є неминуче пов`язаним наслідком із початком виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до частин 4 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Таким чином, Закон України "Про виконавче провадження" дозволяє здійснити стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на стадії його закінчення лише у разі необхідності стягнення з боржника таких витрат. Сам факт визначення таких витрат не свідчить про необхідність їх стягнення.

Аналізуючи наведені норми, суд вважає, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить прямого обов`язку для виконавця виносити постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у випадку його закінчення.

Таким чином, у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження виконавцем повинно бути обґрунтовано необхідність стягнення таких витрат з точки зору їх необхідності, розсудливості та з дотриманням принципу пропорційності, тобто, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Як встановив суд у цій справі постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2021 винесена після фактичного виконання виконавчого документу від 03.11.2020, необхідність стягнення витрат виконавчого провадження №64041414 у постанові від 04.02.2021 жодним чином не обґрунтовано.

Законом України "Про виконавче провадження" передбачено лише один наслідок у випадку фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом, а саме: закінчення виконавчого провадження в порядку, передбаченому пунктом 9 частини 1 статті 42 Закону, та застосуванням наслідків, встановлених статтею 40 цього ж Закону.

Разом з тим, статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" не регламентує наслідки щодо витрат виконавчого провадження у випадку його закінчення.

Понад те, закон не містить норм прямої дії, які б зобов`язували державного виконавця здійснювати стягнення визначених витрат виконавчого провадження, закінченого з підстав виконання рішення до винесення постанови про його відкриття.

Водночас, питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 2 Розділу VI Інструкції якщо у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами і, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Однак, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у пунктах 40, 41 постанови від 16.04.2020, винесеній у справі №640/8425/19, зазначив, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом від 02.04.2012 №512/5, розробленою відповідно до законів №1403-VІІІ і №1404-VІІІ, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Таким чином, рішення щодо стягнення витрат виконавчого провадження, відкритого на підставі виконаного виконавчого документу, підлягає скасуванню.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №750/4975/17, оцінюючи обставини фактичного виконання рішення до відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вказує, що у разі виконання рішення суду добровільно, боржник не повинен нести тягар додаткових витрат, таких наприклад, як виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, тощо.

Аналогічний підхід правозастосування слід також застосовувати і до правовідносин щодо стягнення витрат виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваних постанов.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 по справі № 826/7778/17.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження витрат на правову допомогу представник позивача надав: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія РН №1407 видане адвокату Козійчуку Олександру Івановичу, ордер серії ВК №1017256 від 03.03.2021; договір про надання правової допомоги №175 від 01.03.2021; акт про надання правової допомоги від 09.03.2021 на загальну суму 4550,00 грн. та квитанцію від 09.03.2021 №573672 про здійснення оплати на суму 4550,00 грн.

Згідно з умовами вказаного договору №175 від 01.03.2021, укладеного між адвокатом Козійчуком Олександром Івановичем (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт), Адвокат зобов`язаний надати правову допомогу щодо представництва Клієнта, правового супроводу його дій, інших видів правової допомоги, спрямованих на захист та відновлення порушених прав клієнта, а Клієнт зобов`язується оплатити повну вартість наданої правової допомоги.

Адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень надає правову допомогу у правовідносинах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням прав чи інтересів Клієнта.

Адвокату надається право:

- збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, запитувати документи, їх копії, ознайомлюватися з ними, отримувати і вилучати речі;

- складати, підписувати та подавати заяви, скарги, клопотання, в тому числі позовні заяви, заяви про видачу судових наказів, інші заяви по суті справи та з процесуальних питань, оскаржувати рішення суду;

- представляти інтереси Клієнта в суді, користуючись визначеними процесуальним законом правами, що надані Клієнту в якості сторони у справі та у виконавчому провадженні;

- реалізувати усі надані Законом права Клієнта, у виконавчому провадженні, в тому числі подавати заяви про примусове виконання рішення суду, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них копії, заявляти відводи, отримувати право доступу до АСВП, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця;

- представляти інтереси в органах державної влади, місцевого самоврядування, перед посадовими особами, фізичними та юридичними особами незалежно від форми власності;

- знайомитись з матеріалами справ, робити з них витяги, копії, знайомитись на підприємствах, в установах і організаціях з документами та матеріалами, що пов`язані з особою клієнта, його правами чи обов`язками;

- застосовувати технічні засоби для копіювання матеріалів справи, фіксувати процесуальні дії, хід судового засідання в порядку, передбаченому законом;

- посвідчувати копії документів, здійснювати поштові відправлення, зберігати оригінали документів, одержувати письмову кореспонденцію від імені клієнта, рішення судів, повістки та письмові висновки спеціалістів чи інших фахівців спеціальних знань.

Сторони домовились про відсутність будь-яких обмежень повноважень Адвоката щодо вчинення окремих процесуальних дій, в тому числі щодо отримання Адвокатом персональних даних Клієнта з будь-яких джерел.

Клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю оплатити винагороду Адвоката та фактичні витрати, понесені Адвокатом для виконання даного договору.

Відповідно до акта №1.1 від 09.03.2021 про надання правової допомоги за договором №175 від 01.03.2021, адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу щодо:

- консультації клієнта стосовно можливості оскарження дій органів ДВС, збору необхідних відомостей та документів (1 година - 500,00 грн.);

- Підготовка позовної заяви (з`ясування обставин справи щодо факту відкриття провадження та вчинення виконавчих дій з реєстрів АСВП та 6РБ, виготовлення відповідних витягів із реєстрів. Підготовка тексту позовної заяви на 8 аркушах, збір та виготовлення копій доказів у справі; Підготовка тексту позовної заяви в частині доказування, виготовлення та засвідчення копій документів усім учасникам справи) (4,5 години - 4050,00 грн.). Разом: 5,5 години - 4550,00 грн.

За надані правові послуги адвокатом отримано від позивача 4550,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 09.03.2021 №573672 про здійснення оплати на суму 4550,00 грн.

Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем, судом встановлено, що витрати позивача на правову допомогу в сумі 4550,00 грн. пов`язані з розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також співмірним виконаними адвокатом роботами (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Разом з тим, суд встановив, що при зверненні до суду з даним адміністративним позовом, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1816,00 грн., що підтверджується квитанцією №28 від 03.03.2021, відтак понесені судові витрати (судовий збір) необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову, винесену державним виконавцем Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 04.02.2021 про стягнення витрат у виконавчому провадженні ВП №64041414.

Визнати протиправною та скасувати постанову, винесену державним виконавцем Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 04.02.2021 про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №64389126.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (судовий збір) в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4550 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23 березня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (пр-т Незалежності, буд. 31, м. Нетішин, Хмельницька область, 30100 , код ЄДРПОУ - 34786565)

Головуючий суддя В.В. Матущак