Справа № 540/3983/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3983/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску від 24.04.2020 року №,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відповідач) , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 24.04.2020;

- стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 11789 грн. 85 коп. - суми коштів, які були безпідставно стягнені податковими органами у примусовому порядку через органи державної виконавчої служби,

- стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 - 840,80 грн. судові витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 була зареєстрована у 2008 році фізичною особою-підприємцем, знаходилась на загальній системі оподаткування, державна реєстрація припинена 30.09.2019 за власним рішенням. Рішенням ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі № від 24.04.2020 до позивача застосований штраф по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1554,90 грн. за період з 10.02.2018-09.04.2020, та нарахована пеня у розмірі 5839,07 грн. за період 10.02.2018-09.04.2020. Позивачка вважає, що відповідачем не взято до уваги факт не здійснення нею як підприємцем господарської діяльності та факт перебування з 2017 року у трудових відносинах, оскільки позивач була найманим працівником, роботодавець за неї сплачував страхові внески в розмірі, не менше мінімального, що підтверджується відомостями Пенсійного фонду України. Також позивачем вказується, що реалізовуючи право, передбачене п.9-15 Розділу VIII Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 07.07.2020 позивачем було подано заяву про списання сум недоїмки з ЄВ до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі. Станом на 04.12.2020 рішення про списання сум недоїмки з ЄСВ відсутнє. Однак, 13.10.2020 у відповідь на адвокатський запит від 21.09.2020 №21/09/1 було отримано лист від 30.09.2020 №4223/Адв/21-22-04-11, в якому ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі зазначає, що заява ОСОБА_1 розглянута та надано відповідь щодо необхідності отримання додаткової інформації для однозначного трактування норм чинного законодавства щодо списання заборгованості з єдиного внеску платникам, якими подано заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності до набрання чинності Законом України від 13 травня 2020 року №592-IX "Про внесення змін до Закону України №2464". Листом від 26.08.2020 №11220-16-62/26150 Міністерством фінансів України надано роз`яснення щодо зазначеного питання, тому 23.09.2020 податковим органом проведено списання заборгованості з основного платежу єдиного соціального внеску в сумі 9241,05 грн. (недоїмка в частині, що залишилася несплаченою на момент проведення списання). Позивачка вважає, що не тільки недоїмка, а й нараховані на цю суму штрафи та пеня, які були застосовані до позивача оскаржуваним рішенням, повинні були бути списані 23.09.2020. Але з листа відповідача стало відомо, що станом на 12.10.2020 згідно з даними інтегрованої картки платника ОСОБА_1 з платежу 71040000 (Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковується заборгованість в сумі 6304,24 грн., в тому числі недоїмка 465,17 грн. та залишок несплаченої пені 5839,07 грн., що у свою чергу свідчить про протиправність факту не списання суми недоїмки та нарахованих на неї штрафів і пені. В позові вказано, що контролюючим органом була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску за №Ф-1982-50-У від 10.05.2019 в сумі 21030 грн. 90 коп. та направлена на примусове виконання до територіального органу ДВС, позивач цієї вимоги не отримував. Новокаховським міським відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження про стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску (№60536284 від 08.11.2019), стягнуто за період 23.01.2020-09.11.2020 з позивачки 23153 грн. 38 коп. на депозитний рахунок Новокаховського міського відділу ДВС.

Ухвалою від 14.12.2020 позов залишено без руху.

Позивачкою усунено недоліки заявою від 29.12.2020, одночасно подана заява про збільшення позовних вимог в частині розміру суми, яку просить стягнути з відповідача, а саме 23153 грн. 38 коп., в тому числі 21030 грн. 90 коп. - сума єдиного внеску, 2103 грн. 09 коп. - сума виконавчого збору, 19 грн. 39 коп. - сума витрат виконавчого провадження.

Ухвалою від 04.01.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 25.01.2021.

20.01.2021 надійшли від позивачки додаткові пояснення.

22.01.2021 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову, вказує про те, що позивачка була платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2017-2019 роках, адже згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинила свою підприємницьку діяльність лише 30.09.2019. Згідно пп.2 п.1 ст. 7 Закону №2464 для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом №2464. Фізичні особи-підприємці, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні. Також платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками. Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника. Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці зобов`язані сплатити до 9 лютого 2018 року за звітний 2017 рік, щонайменше 8448 грн. 00 коп. (3200 грн. 00 коп. х 12 х 22% ). Відповідно щоквартальний платіж за 2018 рік складає 2457 грн. 18 коп. (3723 грн. 00 коп. х 3 х 22% ), щоквартальний платіж у 2019 році складає 2754 грн. 18 коп. (4173 грн. 00 коп. х 3 х 22%). Усього за 2017-2019 роки позивачу нараховано 26539,26 гривень єдиного внеску. Позивачкою не було сплачено зобов`язань з єдиного соціального внеску. Станом на 31.10.2019 загальна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за позивачем становила 26539,26 гривень. Після виявлення контролюючим органом своєчасно несплачених сум єдиного внеску позивачу було направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 № Ф-1982-50 на загальну суму 18276,72 гривень (нарахування станом на 31.01.2019 за 2017-2018 роки), у подальшому у зв`язку з збільшенням грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску у позивача контролюючим органом було сформовано (винесено) вимоги від 10.05.2019 №Ф-1982-50 на суму 21030,90 грн. та від 12.08.2019 № Ф-1982-50 на суму 23785,08 грн., які були теж направленні на податкову адресу позивача, та повернулись без вручення у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Разом з тим, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такі фізичній особі або її законному чи уповноваженому представнику чи надіслано рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення. У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивачка подавала до суду адміністративний позов про визнання протиправним та скасування вимоги від 11.02.2019 №Ф-1982-50 про сплату боргу (недоїмки), однак ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 №540/132/20 позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги від 11.02.2019 №Ф-1982-50 залишено без розгляду. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2020 №540/132/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 - без змін. Таким чином, сума основного зобов`язання, визначена відповідачем з єдиного соціального внеску вважається узгодженою, а вимога направлена до органів ВДВС для виконання. Відповідно до розрахунку нарахування штрафних санкцій та пені вбачається, що позивачем було несвоєчасно сплачено узгоджені зобов`язання з ЄСВ (справа №540/132/20), а саме: за період 10.02.2018-09.04.2020 нарахована пеня у сумі 1517,31 грн., за період 10.02.2018-11.03.2020 нарахована пеня у сумі 1538,37 грн., за період 10.02.2018-12.02.2020 нарахована пеня у сумі 1553,00 грн., за період 10.02.2018-28.01.2020 - нарахована пеня у сумі 1230,39 грн., за період 10.02.2018-09.04.2020 нарахована штрафна санкція у сумі 384,13 грн., за період 10.02.2018-11.03.2020 нарахована штрафна санкція у сумі 404,30 грн., за період 10.02.2018-12.02.2020 нарахована штрафна санкція у сумі 426,74 грн., за період 10.02.2018-28.01.2020 нарахована штрафна санкція у сумі 342,73 грн. Відповідачем 23.09.2020 було списано борг з основного платежу єдиного соціального внеску в сумі 9241,05 грн., а саме недоїмки в частині, що залишилась несплаченою на момент проведення списання. Позивачка не зверталась з відповідною заявою про списання нарахованих штрафних санкцій та пені відповідно до винесеного рішення від 24.04.2020 №. Для повернення помилково або надмірно сплачених податків ПК України передбачає певну процедуру, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

22.01.2021 від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду внаслідок пропуску 10-денного строку, встановленого Законом "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" для оскарження рішення . Ухвалою суду від 12.02.2021 відмовлено в задоволені клопотання про залишення позову без розгляду.

Також, суд залишив без задоволення клопотання представника позивачки про витребування судом самостійно від відповідача та органу ВДВС доказів, які були перелічені в ухвалі суду від 04.01.2021.

Підготовче засідання 25.01.2021 проведено в письмовому провадженні, у зв`язку з заявами представників сторін про розгляд справи без їх участі.

Судом встановлено, що відповідач не надав доказів надсилання позивачу за адресою, яка вказана в позову (або його представнику) копії клопотання про залишення без розгляду. Враховуючи викладене, суд відклав підготовче засідання на 12.02.2021.

08.02.2021 до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій зазначила, по-перше, що позивачка перебуває у трудових відносинах, страхувальником на користь застрахованої особи сплачувалась заробітна плата та суми страхових внесків у розмірі не менше ніж мінімальний, зокрема і в період з 2017 року; по-друге, відповідач направив для примусового виконання неузгоджену суму вимоги у період розгляду справи № 540/132/20, в результаті чого, станом на дату її узгодження (11.06.2020) з позивачки вже було стягнуто 13067,26 грн.; по-третє, позиція відповідача щодо необхідності подання окремої заяви для списання штрафних санкцій та пені не відповідає нормам чинного законодавства; по-четверте, позивач, з метою відновлення порушених прав, не позбавлений можливості звернутися безпосередньо до суду без попереднього звернення до податкового органу.

12.02.2021 розгляд справи відбувся в письмовому провадженні згідно заяв представників сторін. Судом закрито підготовче провадження, а подальший розгляд справи вирішено здійснити в письмовому провадженні без виклику сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст. 262 КАС України).

Суд, вивчивши доводи позову, відзиву та відповіді на відзив, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

ОСОБА_1 була зареєстрована з 18.12.2008 як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено відповідний запис.

11.02.2019 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1982-50 на загальну суму 18276,72 грн. (нарахування станом на 31.01.2019 за 2017-2019 роки) та, в подальшому, направлено її позивачу. У зв`язку із збільшенням грошового зобов`язання з ЄСВ контролюючим органом було сформовано вимоги від 10.05.2019 № Ф-1982-50 на суму 21030,90 грн. та від 12.08.2019 № Ф-1982-50 на суму 23785,08 грн.

Вимоги не були оскаржені позивачкою.

У примусовому порядку на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ за № Ф-1982-50-У від 10.05.2019 борг в розмірі 21030 грн. 90 коп. стягнуто з ОСОБА_1 державною виконавчою службою в примусовому порядку (виконавче провадження № 60536284).

24.04.2020 року ГУ ДПС прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за 2017 рік , яким до позивача за період прострочення з лютого 2018 року по квітень 2020 року застосовано штраф в загальному розмірі 1554,90 грн. та нараховано пеню в сумі 5839,07 грн.

07.07.2020 ОСОБА_1 подано заяву до відповідача про списання суми недоїмки з ЄСВ.

23.07.2020 ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017, 2018. 2019 роки з нульовими показниками.

30.09.2019 року до ЄДР внесено відомості про державну реєстрацію припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності .

23.09.2020 відповідачем списано суму недоїмки, яка обліковувалась за позивачкою, 9241 грн.05 коп., що підтверджується листом податкового органу від 30.09.2020 № 4223/Адв/21-22-04-11.

Списання штрафу в загальному розмірі 1554,90 грн. та пені в сумі 5839,07 грн. не було здійснено.

Вважаючи, що оскаржуване рішення порушує права позивача, оскільки воно змінює його майновий/фінансовий стан, у зв`язку із неправомірним застосуванням штрафу у розмірі 1554,90 грн. і пені у розмірі 5839,07 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом, просить визнати протиправним та скасувати рішення № від 24.04.2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску; та стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - безпідставно стягнути грошові кошти 23153 грн. 38 коп. ( в тому числі 21030 грн. 90 коп. - сума єдиного внеску, 2103 грн. 09 коп. - сума виконавчого збору, 19 грн. 39 коп. - сума витрат виконавчого провадження).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.08.2010 № 2464 (далі - Закон №2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів, шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2464).

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464).

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464).

Статтею 6 Закону №2464 визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до підпунктів 6, 7 статті 13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449), органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно ч.8 ст. 9 Закону №2464, періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно ч.4 ст. 6 Закону №2464, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

З аналізу викладеного вбачається, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець, платник ЄСВ мала сплачувати відповідний внесок до дати припинення підприємницької діяльності (30.09.2019). ОСОБА_1 до дати припинення підприємницької діяльності була платником ЄСВ.

Сума єдиного внеску своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України №2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст.25 Закону №2464-VI)

Згідно положень ч.14 ст. 25 Закону №2464-VI, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Отже, факт несвоєчасної сплати позивачем ЄСВ має наслідком нарахування на суму боргу пені та застосування штрафу.

В даному конкретному випадку несвоєчасність здійснення ОСОБА_1 відповідних платежів підтверджується обліковою карткою платника податків, що міститься в матеріалах справи, розрахунком штрафної санкції, доданим до оскарженого рішення, а також тією обставиною, що стягнення суми боргу за податковою вимогою здійснювалось в рамках виконавчого провадження. Таким чином, відповідач за загальним правилом мав право розглянути питання щодо нарахування ОСОБА_1 пені та застосування до нього штрафу, оскільки суми єдиного внеску, які були стягнуті в межах виконавчого провадження, надходили до бюджету несвоєчасно.

Також, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що вона не є платником ЄСВ, оскільки він як фізична особа не входить до переліку, визначеному ст.4 Закону №2464-VI, платників єдиного внеску.

Щодо зазначеної позиції, суд вказує на наступне.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV).

Частиною 4 ст. 6 Закону №2464-VI встановлено, що в разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

Зняття з обліку фізичної особи як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється відповідно до пункту 1 статті 5 Закону №2464-VI після проведення передбачених законодавством перевірок платника та проведення остаточного розрахунку.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа-платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності.

Однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Даний висновок суду підтверджується правовою позицією Верховного суду у постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13.

Суд наголошує, що недоїмка зі сплати єдиного внеску у позивачки виникла шляхом несплати останнім ЄСВ в періоди, коли вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому навіть після припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати як борги з єдиного соціального внеску, так і нести відповідальність за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань як фізичної особи-підприємця.

Таким чином, твердження позивачки про відсутність у контролюючого органу права на застосування до неї штрафних санкцій та положень щодо нарахування пені з підстав припинення ним підприємницької діяльності є необґрунтованими.

З розрахунку штрафних санкцій, доданих до рішення ГУ ДПС № від 24.04.2020, вбачається, що штраф та пеня були нараховані за несвоєчасну сплату внеску за 2017 рік. Мінімальний страховий внесок з ЄСВ за 2017 рік навіть при відсутності доходу від підприємницької діяльності становив 8448 грн., або 704 грн. щомісячно (22 % від суми мінімального розміру зарплати 3200 грн.), граничний термін перерахування єдиного внеску за 2017 рік - 09.02.2018.

Згідно інтегрованої картки позивача станом на 09.02.2018 обліковувалась недоїмка 8448 грн., яка була погашена частинами:

28.01.2020 в сумі 1713 грн. 65 коп. (718 днів прострочення),

12.02.2020 в сумі 2118 грн. 69 коп. ( прострочення 733 дні),

11.03.2020 в сумі 2021 грн. 51 коп. ( 761 днів прострочення),

09.04.2020 в сумі 1920 грн.60 коп. (790 днів прострочення).

Відомості інтегрованої картки платника ЄВ співпадають з відомостями , які викладені в листі Новокаховського міського відділу ДВС про те, що в межах виконавчого провадження № 60536284 виконувалась вимога ГУ ДФС у Херсонській області. АР Крим та м. Севастополі від 10.05.2019 № Ф-1982-50-У про стягнення недоїмки в сумі 21030 грн. 90 коп., яка погашалась частинами, зокрема 23.01.2020 на депозитний рахунок ДВС надійшла сума 2071 грн. 10 коп., 07.02.2020 надійшла сума 2330 грн. 56 коп., 10.03.2020 надійшла сума 2223 грн. 66 коп., 07.04. 2020 надійшла сума 2112 грн. 72 коп., які за мінусом виконавчого збору та витрат виконавчого провадження перераховувались в погашення недоїмки позивача з ЄВ та відображались в інтегрованій картці.

Отже, рішення ГУ ДПС № від 24.04.2020 року в частині застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені є правомірним, оскільки позивачка не оскаржує основну суму заборгованості з єдиного внеску за 2017 рік. Факт несвоєчасності погашення цієї суми недоїмки підтверджений матеріалами справи, тому штраф та пеня застосовані правомірно, за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що у позовній вимозі про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 24.04.2020 слід відмовити.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з ГУ ДПС на користь позивачки безпідставно стягнутих виконавчою службою за вимогою відповідача від 10.05.2019 № Ф-1982-50-У коштів в розмірі 23153 грн. 38 коп. ( в тому числі 21030 грн. 90 коп. єдиного внеску, 2103 грн. виконавчого збору та 19 грн. 39 коп. витрат виконавчого провадження), суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 26 Закону №2464-VI, суми коштів, безпідставно стягнені податковими органами з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню з рахунків податкового органу в триденний строк з дня прийняття рішення податковими органами або судом про безпідставність їх стягнення з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, Законом №2464-VI, передбачена відповідна процедура (алгоритм) дій податкового органу щодо повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань.

Судом не встановлено безпідставності стягнення коштів в сумі 21030 грн. 90 коп. Вимога відповідача від 10.05.2019 № Ф-1982-50-У не була оскаржена позивачем ні до ДФС України, ані до суду, тому при відсутності відповідного судового рішення стягнення за такою вимогою (яка є виконавчим документом та була виконана виконавчою службою) не можна визнати неправомірним.

З урахуванням вищевказаного, вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути безпідставно стягнені кошти не підлягають до задоволення.

Суд розглянув доводи позивача про те, що штрафні санкції та пеня за оскаржуваним рішенням повинні бути списані відповідачем відповідно до Закону України від 13.05.2020 року № 592-IX "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон 592), та встановив, що нормами Закону № 592 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами (далі - Закон 2464) доповнено п. 9.15. Відповідно до цього пункту підлягають списанню за заявою платника та несплачені на день набрання чинності Законом 592 суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом 592, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Умовою, при цьому, є подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом 592: платниками - фізичними особами - підприємцями, які обрали загальну систему оподаткування - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи ФОП заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та подання до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини 2 ст. 6 Закону 2464 за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом 592. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Суд не розглядає в межах даної справи питання правомірності списання боргу позивача з ЄСВ, оскільки позивачем не була заявлена вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не списання або неповного списання суми недоїмки (до якої входять і штрафні санкції, пені) та про спонукання відповідача вчинити таке списання.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч.2 ст. 9 КАС України).

Беручи до уваги викладене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову про визнання протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 24.04.2020 та про стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі 23153 грн. 38 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 111060000