Справа № 463/1024/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 463/1024/21 пров. № А/857/4995/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

перекладача - Рясночубенко І. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянина А лжирської Народної Республіки Декхіль Аймена на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2021 року у справі № 463/1024/21 за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону (військової частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Алжирської Народної Республіки ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації,-

суддя в 1-й інстанції Стрепко Н. Л.,

час ухвалення рішення 04.02.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся в суд з позовом до відповідача громадянина Алжирської Народної Республіки ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання відповідача з метою ідентифікації на 6 місяців, а саме: до 14 год. 00 хв. 08 серпня 2021 року.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2021 року позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Алжирської Народної Республіки ОСОБА_1 з метою ідентифікації на 6 місяців, а саме до 14 год. 00 хв. 08 серпня 2021 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачем напротязі шести місяців не вживались заходи щодо виконання рішення Личаківського районного суду м.Львова від 11 серпня 2020 року про затримання. Належні докази про виконання позивачем всіх передбачених законодавством дій з метою ідентифікації відповідача відсутні. За наведених обставин, з точки зору апелянта, затримання відповідача перестає бути допустимим. Крім того, зазначає, що представником відповідача на електронну адресу Посольства Алжиру в Україні був надісланий запит про інформацію щодо встановлення особи відповідача та отримано відповідь свідоцтво про його алжирське громадянство. Разом з тим, вказаних обставин судом першої інстанції не враховано. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 в режимі відеоконференції та представник відповідача- Ощипок О. З. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Представник позивача Мельник О. В. у судовому засіданні не погодилась з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач вчинив спробу незаконного, поза межами встановлених пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, на напрямку 682 прикордонного знаку, на відстані близько 800 метрів від лінії державного кордону, територія Угнівської міської ради Сокальського району Львівської області, внаслідок чого 08 серпня 2020 року о 14 год. 00 хв. був затриманий прикордонним нарядом від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Львівського прикордонного загону.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року задоволено позов ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання іноземця з метою ідентифікації; затримано громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою ідентифікації; ухвалено, що строк дії рішення в частині затримання іноземця становить шість місяців починаючи з дня фактичного затримання 14.00 год. 08 серпня 2020 року до 14.00 год. 08 лютого 2021 року.

11 серпня 2020 року Львівським прикордонним загоном направлено до Посольства Алжирської Народної Демократичної Республіки в Україні запит щодо ідентифікації відповідача та документування затриманого свідоцтвом на повернення.

Крім того, 23 грудня 2020 року Львівським прикордонним загоном повторно направлено до Посольства Алжирської Народної Демократичної Республіки в Україні запит щодо ідентифікації відповідача та документування затриманого свідоцтвом на повернення.

01 лютого 2021 року Львівським прикордонним загоном втретє направлено запит до Посольства Алжирської Народної Демократичної Республіки в Україні щодо ідентифікації відповідача та документування затриманого свідоцтвом на повернення.

Враховуючи ту обставину, що термін утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, закінчується, однак інформації щодо встановлення відповідача з країни його громадянської належності чи документів, необхідних для його ідентифікації, на адресу Львівського прикордонного загону не надійшло, позивач звернувся в суд із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вживалися заходи для ідентифікації відповідача та з огляду на наявність умов, передбачених частиною 13 статті 289 КАС України, за яких неможливо ідентифікувати відповідача у строк затримання, встановлений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року, необхідно продовжити строк затримання відповідача на шість місяців.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частина перша статті 289 КАС України передбачає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно з частинами 11, 12, 13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених приписів вбачається, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.

При цьому, на позивача покладено обов`язок довести, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (далі Інструкція).

Зі змісту п.1 розділу VI Інструкції вбачається, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як встановлено судом, відповідач немає документів, що надають йому право на виїзд з України; у відповідача відсутні кошти для внесення застави; будь-які підприємства, установи та організації з приводу взяття відповідача на поруки не зголошувалися, власні кошти на повернення у країну походження також відсутні, доказів на спростування цих обставин суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем неодноразово на адресу Посольства Алжирської Народної Демократичної Республіки в Україні направлялись запити щодо встановлення особи затриманого громадянина Алжирської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з тим, відповіді отримано не було, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України, у зв`язку з чим на момент закінчення шестимісячного строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк затримання позивача підлягає продовженню на шість місяців через неможливість його ідентифікації.

При цьому, наданий представником відповідача доказ - свідоцтво про алжирське громадянство Декхіль Аймена, на думку колегії суддів, не є таким документом, з якого можливо ідентифікувати (візуально) відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 КАС України).

Крім того, представником позивача у судовому засіданні повідомлено про те, що на даний час кордони Алжирської Народної Республіки і надалі є закритими, а тому без дозволу відповідних органів неможливим є видворення позивача за межі території України в країну походження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.243, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина Алжирської Народної Республіки ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2021 року у справі № 463/1024/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 24 березня 2021 року.