Справа № ЗПП/320/44/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Леонтович А.М.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Справа № ЗПП/320/44/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі

за позовом приватного виконавця виконавчого органу Київської області

ОСОБА_1

до Дисциплінарної комісії приватних виконавців,

Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Приватний виконавець виконавчого органу Київської області ОСОБА_1 до пред`явлення позову звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову приватного виконавця виконавчого органу Київської області ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців та Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 23.12.2020, оформленого протоколом Комісії, у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на один місяць.

У своїй заяві приватний виконавець ОСОБА_1. просив:

- зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 23.12.2020, оформленого протоколом комісії, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 (посвідчення приватного виконавця № 0050 від 20.06.2017), до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті спору;

- заборонити Міністерству юстиції України вводити в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 23.12.2020, оформлене протоколом комісії, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 (посвідчення приватного виконавця №0050 від 20.06.2017), до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті спору;

- заборонити Міністерству юстиції України до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті спору вносити до Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 23.12.2020, оформленого протоколом комісії, про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування таких вимог ОСОБА_1 зазначив, що невжиття заходів забезпечення його позову в цій справі призведе до зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 , до позбавлення його можливості своєчасно та в повному обсязі здійснювати виконавчі дії у виконавчих провадженнях, що перебувають на його виконанні та налічують 2500.

Також ОСОБА_1 вказав, що зупинення його діяльності порушуватиме належне йому конституційне право на працю.

Крім того, ОСОБА_1 стверджував про очевидну протиправність рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення, посилаючись на те, що підпис на скарзі ОСОБА_2 , на підставі якої було розпочато відповідну перевірку, не належить цій особі, що така особа не подавала жодних скарг, що зазначена скарга є підробкою і що про такі обставини було відомо відповідачам.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 зазначену заяву було задоволено повністю та застосовано заявлені приватним виконавцем заходи забезпечення позову.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що на виконанні у ОСОБА_1 перебуває 2500 виконавчих документа, що у разі не застосування судом заявлених ним заходів забезпечення позову він не здійснюватиме професійну діяльність протягом часу, визначеного оспорюваним ним рішенням Дисциплінарної комісії, і учасники відповідних виконавчих проваджень будуть позбавлені права на своєчасне виконання виконавчих документів, а позивач не зможе отримувати дохід.

Також суд зазначив, що незастосування заходів забезпечення позову у межах спірних правовідносин нівелює ефективність судового захисту з огляду на строк розгляду справи, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

Разом з тим, суд вказав, що забезпечення позову не буде завдано більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, а тому, вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Дисциплінарне стягнення та його наслідки невідворотно будуть застосовані до приватного виконавця після набрання законної сили рішенням суду у випадку відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідач - Міністерство юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні заяви позивача про застосування заходів забезпечення позову в цій справі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт наполягає на відсутності жодних правових підстав, передбачених статтею 150 КАС України, для застосування заявлених ОСОБА_1 заходів забезпечення позову в цій справі.

При цьому, апелянт зазначає, що станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду з такою заявою рішення Дисциплінарної комісії від 23.12.2020 № 49 в дію введено не було, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 41 Закону № 1403-VІІІ до суду може бути оскаржено лише рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, введене в дію наказом Міністерства юстиції України, але у відношенні ОСОБА_1 такий наказ не видавався.

Водночас, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 у своїй заяві не вказав конкретного наказу Міністерства юстиції України і суду такого наказу не надав.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не було надано суду жодного доказу, на які він посилається у своїй заяві.

Разом з тим, апелянт вказує, що навіть у разі задоволення позову в цій справі рішення суду про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії лише встановлюватиме його протиправність.

Апелянт також посилається на практику Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 826/9263/17, від 06.02.2019 у справі № 826/13306/18.

Також апелянт зазначає, що ОСОБА_1 у своїй заяві про забезпечення позову фактично викладає доводи щодо протиправності оспорюваного ним рішення Комісії, але такі доводи, на переконання апелянта, підлягають перевірці судом під час вирішення цієї справи по суті позовних вимог, а не на стадії застосування заходів забезпечення позову.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову в цій справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 відкрито апеляційне провадження, установлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду на 02.03.2021 о 13:30 год.

Приватним виконавцем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на безпідставності доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання сторін та відкладено судовий розгляд на 13:40 год. 23.03.2021.

17.03.2021 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він наполягає на своїй правовій позиції та стверджує про відсутність підстав для застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову в цій справі.

23.03.2021 від позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду та продовження строку розгляду цієї справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 23.12.2020, оформленим протоколом, приватний виконавець ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарної відповідальності з застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності.

Нормативно-правове регулювання.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду,

2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою, другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Висновки суду апеляційної інстанції.

1. Отже, за своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано виключний перелік підстав для вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

2. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що предметом спірних правовідносин є рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 23.12.2020 про застосування до ОСОБА_1 заходів дисциплінарного стягнення.

3. Відповідно до частин другої, третьої статті 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» рішення Дисциплінарної комісії вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.

4. Станом на час звернення позивача до суду із заявою про застосування заходів забезпечення позову та навіть станом на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали вищевказане рішення Дисциплінарної комісії від 23.12.2020 в дію введено не було, а тому зупинення його дії, як про таке просив ОСОБА_1 , є безпідставним та взагалі неможливим.

5. Доводи заявника про те, що реалізація вказаного рішення призведе до зупинення його діяльності та до позбавлення його можливості своєчасно та в повному обсязі здійснювати виконавчі дії у виконавчих провадженнях, не свідчать про наявність правових підстав, прямо передбачених ст. 150 КАС України, для застосування визначених ним заходів забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що функціональним призначенням Дисциплінарної комісії та метою прийняття рішення, оспорюваного ОСОБА_1 , є саме зупинення його діяльності на певний час. Тож, вказані доводи заявника є суперечливими і необґрунтованими.

6. Твердження заявника про те, що у його провадженні перебуває 2500 виконавчих документів, колегія суддів відхиляє як такі, що не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, наявність лише цієї обставини не надає достатніх законодавчо визначених підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

7. З приводу твердження ОСОБА_1 про те, що зупинення його діяльності порушуватиме належне йому конституційне право на працю, судова колегія зазначає, що в цьому випадку йдеться про реалізацію дисциплінарної відповідальності, яка не суперечить зазначеному праву особи, а націлена на стимулювання його носія належним чином виконувати ввірену йому функцію.

8. Доводи заявника щодо очевидної протиправності рішення Дисциплінарної комісії, яка на його переконання полягає в тому, що підпис на скарзі ОСОБА_2 , на підставі якої було розпочато відповідну перевірку, не належить цій особі, що така особа не подавала жодних скарг і зазначена скарга є підробкою, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки встановлення таких обставин потребує спеціальних знань у галузі почеркознавства та проведення відповідного експертного дослідження.

Крім того, обставини щодо належності заявника та/або звернення, за яким здійснено перевірку діяльності ОСОБА_1 , можуть бути предметом судового дослідження при вирішенні відповідного спору по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення такого позову.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що судове рішення щодо вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При застосуванні інституту забезпечення позову суд не може встановлювати безпосередньо правомірність/протиправність спірного рішення суб`єкта владних повноважень, а перевіряє лише наявність відповідних ознак, які свідчать про очевидну протиправність, проте в цьому випадку такі ознаки судом апеляційної інстанції не встановлені.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 (справа № 826/16509/18) та від 06.02.2019 (справа № 826/13306/18).

9. Разом з тим, вжиття заявлених ОСОБА_1 заходів забезпечення позову в цій справі не відповідатиме принципу співмірності та адекватності і, в разі відмови суду в задоволенні позову в цій справі, може призвести до ще більших негативних наслідків.

10. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Міністерства юстиції України підлягає задоволенню, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року - скасуванню, а заява приватного виконавця виконавчого органу Київської області ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року - скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого органу Київської області ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 23 березня 2021 р.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк