Справа № 640/14965/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Київ № 640/14965/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач, ГУ ПФУ у м. Києві просить суд:

- визнати протиправним застосування ГУ ПФУ в м. Києві обмежень строку, за який має бути враховано до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, щомісячну додаткову грошову винагороду, а саме: не врахування періоду з 01.12.2016 року (дата призначення пенсії) до 22.11.2018 включно (дата набрання законної сили ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду);

- зобов`язати відповідача провести перерахунок призначеної пенсії полковнику запасу ОСОБА_1 за період з 01.12.2016 року до 22.11.2018 року включно з урахуванням суми щомісячної додаткової грошової винагороди, яка вказана у довідці від 16.11.2017 року №305/816, виданої фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України, та з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; протягом місяця з дня вступу рішення у даній справі в силу виплатити заборгованість за пенсією, що утворилася у зв`язку з неправильним нарахуванням пенсії за період з 01.12.2016 до 22.11.2008 включно та відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; компенсувати втрату частини доходу по заборгованості в зазначеній вище період у зв`язку з порушенням строків їх виплати; відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, у розмірі 50 000,00 грн.; нараховану суму пенсії відповідно до рішення суду виплачувати без обмеження максимальним розміром.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що є полковником запасу, проходив службу на посаді начальника відділу національних контингентів Головного командного центру військової частини НОМЕР_1 , учасник бойових дій.

Відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.10.2016 року №991 позивача звільнено у запас за пунктом «Б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, та 15.11.2016 виключений зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення.

З 01.12.2016 року позивач отримує пенсію, проте, виявивши обставини безпідставного не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до розрахунку пенсії, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом та за результатами розгляду отримав рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 року та ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 року (справа №826/3396/17), відповідно до яких задоволено частково адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, зобов`язано врахувати ОСОБА_1 до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, щомісячну додаткову грошову винагороду.

Позивач зазначає, що оскільки судами у вищевказаній справі не визначено дати, з якої слід здійснити перерахунок пенсії, він звернувся із заявою про ухвалення додаткового судового рішення та визначення способу виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 року, проте у задоволенні заяви було відмовлено.

Виходячи з такого, позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 01 грудня 2016 року по день фактичного перерахування, та виплатити різницю між нарахованими та виплаченими сумами пенсії.

У відповідь позивача повідомлено, що ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії з дати набуття рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 року у справі №826/3396/17 законної сили, тобто за період з 22.11.2018 року по 31.03.2019, нараховано 5 950,33 грн.

Отже, за період з 01.12.2016 року по 22.11.2018 року пенсія позивачу не перерахована, у зв`язку з чим та вважаючи, що відповідачем протиправно обмежено строк, за який має бути перераховано пенсію з урахуванням включення складових грошового забезпечення за показником щомісячної додаткової грошової винагороди, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року, після усунення позивачем недоліків позову згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2019 року, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази, зобов`язано відповідача надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Витребувані документи надійшли до суду 23.09.2019 року, та 07.10.2019 року надійшов відзив від відповідача, у якому зазначається, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 року у справі №826/3396/17 набрало законної сили 22.11.2018 року. Відповідно до зазначеного рішення зобов`язано ГУ ПФУ у м. Києві врахувати позивачу показник щомісячного додаткової грошової допомоги до складу грошового забезпечення. Виходячи з такого, позивачу здійснено перерахунок та виплачено у квітні 2019 року різницю коштів, починаючи з 22.11.2018 року по 31.03.2019 року в сумі 5 950,33 грн.

Отже, відповідач вважає, що здійснивши перерахунок грошового забезпечення з 22.11.2018 року, діяв законно та обґрунтовано, виходячи з резолютивної частини судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, зокрема з наданої копії пенсійної справи ОСОБА_1 №, з 01.12.2016 року після звільнення з військової служби у запас у званні полковника з посади начальника відділу національних контенгентів Головного командного центру об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України позивачу призначено пенсію за вислугу років (вислуга складає 30 років) у розмірі 70% грошового забезпечення.

Для обчислення пенсії враховано такі показники: посадовий оклад 1600,00 грн., оклад за військове звання 135,00 грн., процентна надбавка за вислугу років 40% - 694,00 грн., середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці 6 053,42 грн., з урахуванням надбавки до пенсії як учаснику бойових дій та учаснику АТО 311, 75 + 40,00 грн., наявності непрацездатної дитини віком до 18 років 623,50 грн.

Усього розмір пенсії на момент призначення складав 6 912,94 грн.

Виявивши обставини не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до розрахунку пенсії, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом та за результатами розгляду отримав рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 року у справі №826/3396/17, відповідно до якого задоволено частково його адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, зобов`язано врахувати ОСОБА_1 до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, щомісячну додаткову грошову винагороду. В іншій частині вимог відмовлено.

Відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

За висновками Окружного адміністративного суду міста Києва, викладеними у рішенні від 17.05.2018 року у справі №826/3396/17, на виконання приписів постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, (надалі - Інструкція №595).

У силу пункту 5 Інструкції №595, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Окрім того, положеннями частини першої статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; 2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.

Листом Міністерства соціальної політики України від 12.06.2017 №136/0/103-17, згідно з яким щомісячна додаткова грошова винагорода, введена в дію постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців і є однією із щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Як вбачається зі змісту довідки від 15.02.2017 №305/109, виданої фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних сил України, ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 року по 15.11.2016 року отримував щомісячну додаткову грошову винагороду, з якої щомісячно отримувався єдиний соціальний внесок, крім періоду з 01.01.2016 року по 15.11.2016 року.

Також судом було встановлено, що фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних сил України позивачу видано довідку від 16.11.2017 року №305/816 про суми нарахованого (виплаченого) позивачу грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, премій, винагороди за тривалість безперервної військової служби, грошової винагороди за безпосередню участь в АТО, індексації та грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за період з 01.11.2014 по 30.11.2016, до якої включено щомісячну додаткову грошову винагороду.

Таким чином, з урахуванням змісту зазначеної довідки у період з 01.11.2014 року по 30.11.2016 року позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду, показник якої мав бути включений до складу його грошового забезпечення при призначенні пенсії.

У зв`язку з тим, що у рішенні від 17.05.2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва не визначено дати, з якої необхідно врахувати ОСОБА_1 до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, щомісячну додаткову грошову винагороду, позивач звернувся із заявою про ухвалення додаткового судового рішення та визначення способу виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 року, проте у задоволенні заяви ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року відмовлено та у мотивувальній частині зазначено, що визначення строку, з якого має бути враховано до складу грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду не було предметом спору у справі №826/3396/17. Матеріали справи ж не містять доказів того, що відповідач обмежував строк, з якого обчислюється пенсія, з урахуванням додаткової грошової винагороди, а також відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть протиправно застосовані такі обмеження у майбутньому.

Надалі позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 01 грудня 2016 року по день фактичного перерахування, та виплатити різницю між нарахованими та виплаченими сумами пенсії. У відповідь листом від 02 квітня 2019 року №68506/03 позивача повідомлено, що ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії з дати набуття рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 року у справі №826/3396/17 законної сили, тобто з 22.11.2018 року по 31.03.2019 року, нараховано та у квітні 2019 року виплачено позивачу 5 950,33 грн. різниці за вказаний період.

Отже, за період з 01.12.2016 року по 22.11.2018 року пенсія з урахуванням показника щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу не перерахована, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з того, що частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи зазначені вище норми, а також враховуючи вже встановлені обставини у даній справі, зокрема того, що станом на момент призначення пенсії позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду, показник якої мав бути включений до складу його грошового забезпечення при призначенні пенсії, що встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 року у справі №826/3396/17, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ у м. Києві має здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з включенням до розміру грошового забезпечення показника щомісячної додаткової грошової винагороди, починаючи з моменту призначення пенсії з 01.12.2016 року.

Доводи відповідача щодо здійснення зазначеного перерахунку, починаючи з дати набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 року у справі №826/3396/17, є необґрунтованими та суперечать положенням частини третьої статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, за період часу з 01.12.2016 року по 22.11.2018 року до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 має бути включений показник щомісячної додаткової грошової винагороди, а пенсія за зазначений період перерахована та виплачена з урахуванням різниці з вже виплаченими сумами.

В частині позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. суд не вбачає підстав для їх задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зазначена норма встановлює лише загальні правові засади відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди.

З огляду на наведене, суд зазначає, що наявність моральної шкоди має бути доведена суду, обставини її зазнання входять до предмету доказування.

Разом з тим, позивачем не наведено жодних аргументів в обґрунтування обставин наявності моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку із протиправністю дій чи бездіяльності відповідача у справі.

За таких обставин правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплачувати нараховану суму пенсії відповідно до рішення суду без обмеження максимального розміру пенсії, оскільки зазначені вимоги не пов`язані з предметом розгляду даної справи, а окрім того матеріали справи не містять доказів такого обмеження Окрім того суд не вирішує питань, які можуть виникнути у позивача у майбутньому.

Суд зазначає також, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача компенсувати втрату частини доходу по заборгованості в зазначеній вище період у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» позивачем жодним чином не обґрунтовані, належних та достатніх доказів того, що позивач зазнав втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також відповідного розрахунку таких втрат суду не надано, у зв`язку з чим задоволенню в цій частині позовні вимоги позивача також не підлягають.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких при задоволенні позову судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень.

ОСОБА_1 , звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір», про що надав належні документальні підтвердження (посвідчення ветерана війни-інваліда війни 2 групи серії НОМЕР_2 , виданого управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської РДА в м. Києві).

Виходячи з положень частин першої, другої, четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень моє компенсувати лише витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Виходячи з такого, суд відносить судові витрати у даній справі за рахунок Державного бюджету України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження строку, за який має бути враховано до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія ОСОБА_1 , щомісячну додаткову грошову винагороду, а саме: періоду з 01.12.2016 року по 22.11.2018 включно.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у місті Києві здійснити перерахунок призначеної пенсії полковнику запасу ОСОБА_1 за період з 01.12.2016 року до 22.11.2018 року включно з урахуванням показника щомісячної додаткової грошової винагороди, яка вказана у довідці від 16.11.2017 року №305/816, виданої фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України, та з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахувати та виплатити заборгованість за пенсією за зазначений вище період з урахуванням вже виплачених сум.

4. В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда