Справа № 500/3207/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/3207/20 пров. № А/857/2082/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення - 17.12.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 17.12.2020 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмову та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796) з 24.03.2020 року з 27.12.2019 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначені пенсії із зниженням пенсійного віку згідно з ст.55 Закону № 796. Зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 29.07.1985 року по 21.01.1986 року в кінотеатрі "Мир" Чортківської дирекції кіномережі, з 04.02.1986 року по 06.07.1987 року в Чортківській АТК ВАО ОСС, з 10.12.1990 року по 03.06.1991 року в Тернопільській ШЕД № 626, з 03.06.1991 року по 25.03.1992 року в Чортківському районному дорожньому ремонтно-будівельному управлінні, з 14.02.1995 року по 16.09.2002 року в приватного підприємця ОСОБА_2 . Зобов`язано відповідача призначити позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку згідно з ст.55 Закону № 796 з 27.12.2019 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на титульній сторінці трудової книжки позивача, яка заповнювалася 06.09.1982 року, відтиск печатки підприємства не чіткий, тому дана трудова книжка не може братися до уваги при обчисленні страхового стажу. Враховуючи вищенаведене, до страхового стажу не включені наступні періоди: з 29.07.1985 року по 21.01.1986 року слюсар кінотеатру "Мир" Чортківської дирекції кіномережі, з 04.02.1986 року по 06.07.1987 року газоелектрозварник 3 розряду в Чортківській АТК ВАО ОСС, з 10.12.1990 року по 03.06.1991 року шляховий робітник 2 розряду Тернопільської ШЕД № 626, з 03.06.1991 року по 25.03.1992 року електрозварник ручної зварки в Чортківському районному дорожньому ремонтно-будівельному управлінні, з 14.02.1995 року по 16.09.2002 року завідувач столярного цеху приватного підприємця ОСОБА_2 . Крім того, будь-які дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про факт роботи позивача відсутні. Також відсутній ідентифікаційний код підприємства на печатці підприємства, якою скріплені записи в трудовій книжці. Згідно поданих документів, на момент звернення за призначенням пенсії позивача загальний страховий стаж складає 11 років 10 місяців 13 днів, що є меншим за необхідний, а тому відсутні правові підстави для призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Судом встановлено, що 01.03.1993 року Тернопільською обласною державною адміністрацією позивачу видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія НОМЕР_1 .

Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком згідно з ст.55 Закону № 796.

Листом від 25.08.2020 року № 1900-0301-8/12753 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки згідно поданих документів його страховий стаж є меншим за необхідний 21 рік. Одночасно зазначено, що позивача повідомлено про результати розгляду його заяв від 27.12.2019 року, 12.03.2020 року та 30.04.2020 року листами від 18.03.2020 року № 663/03-21, від 18.03.2020 року № 664/03-21 та від 21.08.2020 року № 1900- 0321-8/12783.

Як слідує з листа відповідача, єдиною умовою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії було відсутність необхідного страхового стажу. При цьому, відповідачем визнається право позивача на зменшення пенсійного віку на 5 років та набуття права на пенсію при досягненні 55 років у 2019 році.

Одночасно, відповідачем зазначено, що з необхідних 21 років страхового стажу позивачу враховано лише 11 років 10 місяців 13 днів.

Оскільки право позивача на зменшення пенсійного віку на 5 років не оспорюється сторонами, суд вважає вказане доведеним фактом.

Щодо відсутності необхідного страхового стажу колегія суддів виходить з наступного.

Позивачем при зверненні до відповідача надано пакет документів, зокрема і уточнюючі довідки про те, що він справді працював з 30.08.1982 року по 24.11.1982 року та 13.02.1985 року по 29.05.1985 року працював електрогазозварником 3 розряду в майстерні Чортківського районного виробничого об`єднання по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства, з 21.07.1987 року по 22.10.1990 року виконував роботу електрогазозварника 2 розряду в ПМК-258 ТОВ "Тернопільбуд", з 03.06.1991 року по 25.03.1992 року працював електрогазозварником ручної сварки в Чортківському районному дорожньому ремонтно-будівельному управлінні, з 23.09.1992 року по 10.02.1995 року працював на посаді водія-експедитора в малому підприємстві "Елегант" (а.с. 11-14).

Крім того, відповідачем враховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1979 року по 09.07.1982 року та військову службу з 14.12.1982 року по 22.12.1984 року.

Разом позивачу підтверджено 11 років 10 місяців 13 днів страхового стажу.

Інші періоди роботи позивача, а саме з 29.07.1985 року по 21.01.1986 року на посаді слюсаря кінотеатру "Мир" Чортківської дирекції кіномережі, з 04.02.1986 року по 06.07.1987 року на посаді газоелектрозварника 3 розряду в Чортківській АТК В АО ОСС, з 10.12.1990 року по 03.06.1991 року на посаді шляхового робітника по другому розряду Тернопільської ШЕД № 626, з 03.06.1991 року по 25.03.1992 року на посаді електрогазозварника ручної зварки в Чортківському районному дорожньому ремонтно-будівельному управлінні, з 14.02.1995 року по 16.09.2002 року на посаді завідуючого столярного цеху до приватного підприємця ОСОБА_2 , оскільки дані періоди роботи завірені печатками, які неможливо прочитати, та немає коду організації на печатках. Також зазначено, що на титульній сторінці трудової книжки позивача, яка заповнювалась 06.09.1982 року відтиск печатки підприємства не чіткий, тому така не береться до уваги.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Чинне законодавство не передбачає такої причини неврахування інформації, що міститься в трудовій книжці особи, як нечіткий відтиск печатки підприємства, а тому вказане твердження відповідача не береться судом до уваги.

Відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Відповідачем не було повідомлено позивача про необхідність подання додаткових документів для вирішення питання про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, а тому незарахування певних періодів роботи позивача до страхового стажу є незрозумілим. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості встановити вказані обставини, шляхом витребування додаткової інформації, уточнюючих довідок, пояснень від підприємства (посадових осіб), на якому працював позивач, адже останній в межах своєї компетенції має право самостійно звертатися до органів державної влади та підприємств з метою перевірки даних про стаж та умови роботи.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, останній з 01.09.1979 року по 09.07.1982 року проходив навчання в Бучацькому середньому СПТУ-6 Тернопільської області, з 30.08.1982 року по 24.11.1982 року працював електрогазозварником 3 розряду в майстерні Чортківського районного виробничого об`єднання по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства, з 14.12.1982 року по 22.12.1984 року проходив службу в рядах Радянської армії, з 13.02.1985 року по 29.05.1985 року виконував роботу електрогазозварником 3 розряду в майстерні Чортківського районного виробничого об`єднання по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства, з 29.07.1985 року по 21.01.1986 року пропрацював слюсарем кінотеатру "Мир" Чортківської дирекції кіномережі, з 04.02.1986 року по 06.07.1987 року пропрацював газоелектрозварником 3 розряду в Чортківській АТК В АО ОСС, з 21.07.1987 року по 22.10.1990 року виконував роботу електрогазозварника 2 розряду в ПМК-258 ТОВ "Тернопільбуд", з 10.12.1990 року по 03.06.1991 року виконував роботу шляхового робітника по другому розряду Тернопільської ШЕД № 626, з 03.06.1991 року по 25.03.1992 року працював електрогазозварником ручної сварки в Чортківському районному дорожньому ремонтно-будівельному управлінні, з 23.09.1992 року по 10.02.1995 року працював на посаді водія-експедитора в малому підприємстві "Елегант", з 14.02.1995 року по 16.09.2002 року виконував роботу завідуючого столярного цеху до приватного підприємця ОСОБА_2 .

Справді, деякі записи в трудовій книжці позивача завірені слабким відтиском печатки підприємства, однак суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що вказані записи між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку із чим слабий відбиток печатки, який фактично існує в трудовій книжці заявника, не може бути підставою для відмови у зарахуванні вищезазначеного періоду роботи до страхового стажу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем вжито всіх можливих заходів для документального підтвердження наявності необхідного страхового стажу, а відсутність ідентифікаційного коду підприємства на печатці підприємства у трудовій книжці жодним чином не спростовує факту роботи позивача на підприємстві, достовірності зазначеної у ній інформації у спірний період та не може позбавити останнього конституційного права на соціальний захист.

Водночас, необхідно також зазначити, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, в тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії.

Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

З врахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку, що з врахуванням спірних періодів роботи позивача, його страховий стаж становить більше 21 року, таким чином, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 55 Закону № 796 є протиправною, а позовній вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки інших підстав для відмови позивачу у призначенні пенсії відповідачем не вказано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Судом першої інстанції також було вірно визначено дату, з якої позивачу має бути призначена пенсія, з врахуванням норм ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 500/3207/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 24 березня 2021 року.