Справа № 812/139/16
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

15 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 812/139/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Ірметової О.В.,

за участю

секретаря судового засідання: Попової Н.І.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритиому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини польової пошти НОМЕР_1 , військової частини польової пошти НОМЕР_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду з Верховного Суду на новий розгляд надійшли матеріали справи № 812/139/16 за позовом ОСОБА_1 до військової частини польової пошти НОМЕР_1 , військової частини польової пошти НОМЕР_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якому позивач просить суд:

визнати неправомірною бездіяльність військової частини - ПП НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) з не зарахування до списку військовослужбовців військової частини у період з 15.05.2014 по 06.08.2015;

зобов`язати військову частину-польову пошту НОМЕР_2 зарахувати до штату військової частини-польової пошти НОМЕР_1 у період з 15.05.2014 по 06.08.2015 як військовослужбовця на посаді солдата в званні рядовий;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити грошове забезпечення з 15.05.2014 по 06.08.2015.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що за власним бажанням з 15 травня 2014 року знаходився на військово-польових зборах у військовій частині ПП 0624, яка також має назву «24-й окремий штурмовий батальйон «Айдар». 06.08.2014 був мобілізований на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 № 607 «Про часткову мобілізацію». Проходив військову службу солдатом приблизно по 06 серпня 2015 року. На даний час анульоване умовне найменування та поштова адреса ПП В0624 і надано нове найменування і поштова адреса військової частини - « НОМЕР_1 ». За час знаходження позивача у військовій частині ПП 0624 (В 2950) він отримував зброю, військову форму, харчове забезпечення, приймав участь у несенні військової служби на блок-постах. Позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_4 ОШБ «Айдар» капітана ОСОБА_2 , в якому просив провести службове розслідування і передати його до штабу батальйону військової частини. Усно позивачу пояснювали та обіцяли оформити документально виконання ним обов`язку із захисту Вітчизни, але до тепер він не отримав жодних відомостей із військової частини про будь-яке оформлення служби.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини польової пошти НОМЕР_1 , військової частини польової пошти НОМЕР_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про визнання неправомірною бездіяльності військової частини - ПП НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) з не зарахування до списку військовослужбовців військової частини у період з 15.05.2014 по 06.08.2015, зобов`язання військової частини - польова пошта НОМЕР_2 зарахувати до штату військової частини-польової пошти НОМЕР_1 у період з 15.05.2014 по 06.08.2015 як військовослужбовця на посаді солдата в званні рядовий, зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити грошове забезпечення з 15.05.2014 по 06.08.2015 відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року, справу направлено до Луганського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року справу № 812/139/16 прийнято до провадження, визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію військового квитка; витребувано у Генерального штабу Збройних Сил України докази щодо формування військових частин ПП НОМЕР_3 , в/ч ПП В02950 , в/ч НОМЕР_3 .

05 листопада 2020 року військовою частиною НОМЕР_5 надано відзив на позовну заяву (т. 3 а.с. 27), у якому відповідач заперечував проти позову, зазначивши, що військова частина польова пошта НОМЕР_2 була сформована 01 жовтня 2015 року відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.08.2015 № Д-322/1/26дск з 01 жовтня 2015 року. В період з 15.05.2014 по 06.08.2015 військова частина польова пошта НОМЕР_2 сформована не була, а відповідно на думку відповідача, у її підпорядкуванні не могла перебувати військова частина НОМЕР_3 .

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні, викладеним у позові.

Представники відповідачів та третіх осіб у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_2 та Сватівський районний військовий комісаріат надали заяви про розгляд справи без їх участі (т. 3 а.с. 122, 136).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку необгрунтованості позовних вимог з огляду на наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, народився в м. Старобільськ, Старобільського району, Луганської області проживає в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 2).

Як вбачається з пояснень, викладених у позові та наданих у судовому засіданні, він прибув до військової частини за власним бажанням, так як вважав, що не може бути осторонь подій які сталися в Україні, в Луганській області в 2014 році та бажав захищати Вітчизну Україну.

Позивач вважає, що є військовозобов`язаним, на що надав військовий квиток серії НОМЕР_6 із записом про зарахування 06.08.2014 його на військову службу на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 № 607 «Про часткову мобілізацію» (т.1 а.с. 9, т. 3 а.с. 99).

Згідно Положення про військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу, затвердженого указом Президента України від 25.05.1994 № 263/94 військовий квиток є документом, що визначає належність його власника до військової служби, служби в запасі, до офіцерського складу та військового обов`язку.

Військові квитки видають районні (міські) військові комісаріати і відповідно записи та відмітки у військовому квитку роблять посадові особи районних (міських) військових комісаріатів, які відповідають за його видачу й заповнення. Записи у військовому квитку засвідчують гербовою мастиковою печаткою.

Згідно із інформацією наявною в довідці від 01.02.2016 № 171 позивач - ОСОБА_1 , призваний Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області у Збройні сили України за мобілізацією в в/ч пп НОМЕР_3 (т.1 а.с. 15).

24.12.2014 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_3 , який було повернуто, як невірно оформлений, згідно резолюцій (т.1 а.с.11).

22.07.2015 позивач звернувся з рапортом (від 23.07.15 вх. № 3253) до командира в/ч НОМЕР_4 ОШБ «Айдар» капітана ОСОБА_2 , в якому просив провести службове розслідування і внести його до штабу батальйону військової частини (т.1 а.с. 12). До рапорту були додані рапорти від прапорщика ОСОБА_3 та мол. лейтенанта ОСОБА_4 , від 22.07.2015 які підтверджували, що 15.05.2014 позивач прийшов добровольцем до батальйону «Айдар» (т.1 а.с. 13-14).

Згідно із інформацією зазначеною в листі Міністерства оборони України, відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.08.2015 №Д-322/1/26 дск, на даний час військова частина-польової пошти НОМЕР_1 підпорядкована військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 , яка є юридичної особою та має юридичну адресу. Військова частина-польової пошти НОМЕР_1 не є юридичною особою та не має своєї юридичної адреси. Щодо проходження військової служби позивачем зазначено, що громадянин ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на особливий період у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) не призивався та в списках особового складу не значиться (т.1 а.с. 81).

З поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені Сватівським районним військовим комісаріатом у команду № НОМЕР_3 надано інформацію, що ОСОБА_1 є рядовим, номер ВОС 837702 (т.1 а.с. 39, т. 3 а.с. 94-96).

Позивач стверджував, що прибув до військової частини за власним бажанням на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 № 607 «Про часткову мобілізацію».

На виконання ухвали суду від 16.10.2020 від військової частини НОМЕР_7 надійшов лист від 30.10.2020 № 116/9/1/3703 із зазначенням наступної інформації. Відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 03.05.2014 № Д-322/1/13дск станом на 11.05.2014 сформовано військову частину польова пошта НОМЕР_3 (м. Сватове) та підпорядковано військовій частині польова пошта НОМЕР_8 . Відповідно до вимог СД МОУ та ГШ ЗСУ від 17.01.2015 № Д-322/1/3дск станом на 31.01.2015 умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_3 та ідентифікаційний код НОМЕР_9 , що їй належав, анульовані та надані нове умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_1 (військова частини НОМЕР_10 ) та ідентифікаційний код НОМЕР_11 . Відповідно до вимог СД МОУ та ГШЗСУ від 31.08.2015 № Д-322/1/26дск станом на 31.03.2016 військову частину польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_10 ) перепідпорядковано військовій частині польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_5 ). Таким чином, у період з 15.05.2014 по 06.08.2015 військова частина польова пошта НОМЕР_3 військовій частині польова пошта НОМЕР_2 не підпорядковувалась. Відповідно до вимог СД МОУ ГШ ЗСУ від 31.08.2015 № Д-322/1/26дск станом на 31.10.2015 сформовано військову частину польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_5 ) (м. Коломия) та підпорядковано військовій частині НОМЕР_12 . Таким чином, у період з 15.05.2014 по 06.08.2015 військова частина польова пошта НОМЕР_2 сформована не була (т. 3 а.с. 31).

Вказане також узгоджується із інформацією, наведеною у листі т.в.о. начальника управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 12.01.2021 № 116/5/363 (т. 3 а.с. 116).

На підтвердження формування військової частини польова пошта НОМЕР_2 01.10.2015, відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.08.2015 № Д-322/1/26дск, надано витяг з наказу командира військової часини польова пошта НОМЕР_2 від 01.10.2015 № 1 (т. 3 а.с. 28).

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31.10.2020 №юк/396 військова частина польова пошта НОМЕР_3 в період з 15.05.2014 по 06.08.2015 не підпорядковувалась військовій частині НОМЕР_2 і мала безпосереднє підпорядкування Командуванню Сухопутних Військ України. Військова частина НОМЕР_2 перебуває у підпорядкувані оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (м. Рівне) (т. 3 а.с. 33).

Дослідженням копії військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_6 встановлено, що 02.09.2014 командиром військової частини ПП НОМЕР_3 ОСОБА_5 позивачеві видано військову зброю АКС-74 НОМЕР_13 у кількості 1 шт., разом з тим, підпис командира вказаний запис не містить, печаткою належним чином не засвідчений (т. 3 а.с. 99-101).

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232).

Частина четверта статті 2 Закону № 2232 передбачає види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію", затверджений Законом № 1595-VII від 22.07.2014, у зв`язку з поширенням проявів тероризму на території України, що призводять до загибелі мирного населення, військовослужбовців і працівників військових формувань та правоохоронних органів України у східних регіонах держави, концентрацією угруповань військ (сил) зі значним наступальним потенціалом на території Російської Федерації поблизу державного кордону України, загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України, з метою забезпечення оборони держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Згідно з частиною першою ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Частинами першою та другою статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В Україні питання, пов`язані з проходженням служби регулюється Законом України від 06.12.1991 №1932-XII "Про оборону України", Законом України від 17.03.2014 № 1126-VІІ "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Законом України від 06.12.1991 № 1934-XII "Про збройні сили України".

Так, положеннями Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закон № 1932), визначено, що до виконання завдань територіальної оборони в межах їх повноважень залучаються Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України.

Таким чином, через законодавче закріплення знаків розрізнення, які ідентифікують особу, як учасника збройних сил держави (нашивки на формі у вигляді національного прапору, погони з гербом та інше), створено механізм, який дозволяє розпізнати комбатантів, зокрема добровольців від найманців та цивільних осіб.

Згідно із визначеннями, закріпленими в статті 1 Закону № 1932 військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Згідно із статтею 12 Закону № 1932 завданням інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів є участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

В статті 17 Закону № 1932 закріплені права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Стаття 18 зазначеного закону визначає умови функціонування, систему та завдання територіальної оборони України. Територіальну оборону на всій території України організовує Генеральний штаб Збройних Сил України, на території Автономної Республіки Крим, областей, у містах Києві та Севастополі - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в межах своїх повноважень.

Безпосереднє керівництво територіальною обороною держави здійснює начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України

Згідно із Законом України від 06.12.1991 № 1934-XII "Про збройні сили України" (далі - Закон № 1934) збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності ї недоторканності.

Таким чином, на законодавчому рівні проведено розмежування проходження військової служби, служби в інших військових формуваннях та участь у територіальній обороні. З урахуванням викладеного суд не ототожнює зазначені поняття. При цьому суд враховує підпорядкування усіх зазначених формувань генеральному штабу та не ототожнює проходження служби у військовому формування з участю у формуваннях територіальної самооборони.

Згідно з абзацом 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджених указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище.

В матеріалах справи зазначені накази відносно ОСОБА_1 відсутні.

Щодо доданих позивачем до матеріалів справи рапорти від 24.12.2014 та 22.07.2015 в якості доказів проходження служби у військових частинах НОМЕР_14 та НОМЕР_15 , суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що рапорти Іващенко Ю.В. від 24.12.2014 та 22.07.2015 подані до позову в копіях та їх оригінальність не можливо встановити, а тому викликає обгрунтований сумнів у їх достовірності.

Суд також не приймає в якості доказів запис у військовому квитку про видачу зброї, оскільки цей запис не містить підпису уповноваженої особи - командира, відсутня печатка військової частини, відсутні будь-які відомості про видачу цього автомату позивачу.

Відповідно до підпункту 1.3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується: військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад.

З матеріалів справи вбачається, підтверджено показаннями свідків та не заперечується самим позивачем, що грошове забезпечення він не отримував.

Відповідно до статті 24 Закон № 2232 початком проходження військової служби вважається:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Згідно Положення про військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу, затвердженого указом Президента України від 25.05.1994 № 263/94 військовий квиток є документом, що визначає належність його власника до військової служби, служби в запасі, до офіцерського складу та військового обов`язку.

Військові квитки видають районні (міські) військові комісаріати і відповідно записи та відмітки у військовому квитку роблять посадові особи районних (міських) військових комісаріатів, які відповідають за його видачу й заповнення. Записи у військовому квитку засвідчують гербовою мастиковою печаткою.

Законом № 2232-ХІІ визначений період початку та закінчення проходження військової служби громадянами.

Так, днем проходження військової служби є відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені Сватівським районним військовим комісаріатом 06.08.2014 у команду № НОМЕР_3 надано інформацію, що ОСОБА_1 є рядовим, номер ВОС 837702.

Також, матеріали справи містять довідку Сватівського районного військового комісаріату Міністерства Оборони України від 11.02.2016 року за №171, відповідно до якої позивач 06.08.2014 був призваний Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області у Збройні Сили України за мобілізацією в в/ч ПП НОМЕР_3 (т.1 арк.15).

Суд критично оцінює надану довідку, як доказ проходження військової служби у військовій частині ПП НОМЕР_3 з огляду на те, що вона за твердженням військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) не видавалась, в книзі обліку вихідних документів не зареєстрована, в ній відсутнє військове звання та посада позивача, дані про початок та закінчення перебування на військові службі.

Разом з тим, суд зазначає, що наявність доказів, що підтверджують факт направлення комісаріатом в розпорядження військової частини ПП НОМЕР_3 06.08.2014 двадцяти чотирьох осіб, в тому числі позивача, та прибуття їх у частину, що підтверджується особистим підписом підполковника ОСОБА_5 , не підтверджують факту проходження військової служби позивачем та спростовується показаннями свідків, які були допитані під час первинного розгляду справи та зазначали, що останній не отримував грошового та майнового забезпечення на рівні з особами зарахованими до штату військової частини, до бойових завдань не залучався.

Суд акцентує увагу на тому, що показання свідків є належним, достатнім та допустим доказом в розумінні КАС України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні мобілізаційне розпорядження (відповідно до якого позивача призвано на військову службу військовим комісаріатом за місцем реєстрації та направлено на для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), накази по стройовій частині про зарахування до штату зазначеної військової частини які зобов`язують виплатити грошове забезпечення, видачу одягу, харчового забезпечення, військовий квиток позивача також не містить записів про зарахування до вказаної військової частини, а містить лише запис про видачу військової зброї, який не засвідчений належним чином підписом командира військової частини та не скріплений печаткою військової частини.

Суд зазначає, що сама по собі наявність або відсутність у позивача зброї не може свідчити про проходження останнім військової служби.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у період з 15.05.2014 по 06.08.2015 військова частина польова пошта НОМЕР_3 не підпорядковувалась військовій частині польова пошта НОМЕР_2 . Крім того, у період з 15.05.2015 по 06.08.2015 військова частина польова пошта НОМЕР_2 сформована не була.

Військову частину НОМЕР_2 відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального Штабу Збройних Сил від 31.08.2015 № Д-322/1/26дск сформовано 01.10.2015, що підтверджено витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 01.10.2015 № 1 (т. 3 а.с. 28).

З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про зобов`язання військової частини-польової пошти НОМЕР_2 зарахувати до штату військової частини-польової пошти НОМЕР_2 у період з 15.05.2014 по 06.08.2015 як військовослужбовця на посаді солдата в званні рядовий та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення з 15.05.2014 по 06.08.2015 задоволенню не підлягають.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (у редакції, яка діяла на день звернення до суду з даним позовом) від сплати судового збору звільнений як військовослужбовець у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 19, 20, 77, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини польової пошти НОМЕР_1 , військової частини польової пошти НОМЕР_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25 березня 2021 року.

Суддя О.В. Ірметова