Справа № 580/1929/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1929/20 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Мельничука В.П.,

Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг на користь бюджету в сумі 42 815,26 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач у добровільному порядку не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання, що виникло згідно податкових повідомлень-рішень №78094-23 від 08.06.2017, №0-2324 від 23.03.2018, №0-2324 від 14.05.2019.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнуто із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету податковий борг на загальну суму 42 815,26 грн (сорок дві тисячі вісімсот п`ятнадцять гривень двадцять шість копійок) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нерухомим майном, згідно якого виписані податкові повідомлення-рішення, він володіє як фізична особа, а не фізична особа-підприємець, а отже позивачем складено податкові повідомлення до неналежної особи.

Також апелянт звертає увагу на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, так як ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі ним не отримувалась.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем ззаначено, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту утворення до моменту, зокрема повного погашення податкового боргу плаником за всіма видами податків та зборів.

Оскільки податковий борг позивача є узгодженим та несплаченим відповідачем у встановлений законодавством строк, тому надіслана податкова вимога є чинною, та не втрачає своєї дії.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, з 21.09.1995 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку у Головному управлінні Державної податкової служби у Черкаській області.

Згідно, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.06.2020 №212844713 у відповідача наявні наступні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, 63,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; комплекс, будівель та споруд кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 742,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

У свою чергу, ОСОБА_1 було нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 10 224,76 грн, який виник внаслідок прийняття податкового повідомлення-рішення №78094-23 від 08.06.2017;

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 11 872,00 грн, який виник внаслідок прийняття податкового повідомлення-рішення №0-2324 від 23.03.2018;

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 20 718,50 грн, який виник внаслідок прийняття податкового повідомлення-рішення №0-2324 від 14.05.2019.

Однак, оскільки відповідачем не було оплачено вказані грошові зобов`язання, тому позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки докази оскарження у встановлений Податковим кодексом України строк податкових повідомлень-рішень та докази оплати визначених ними податкових зобов`язань у матеріалах справи відсутні, а згідно з даними зворотного боку облікової картки недоїмка позивача не погашена, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Водночас, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що підставою для нарахування та сплати податку на нерухоме майно є право власності на відповідну житлову та/або нежитлову нерухомість. При цьому, об`єктом оподаткування може бути як об`єкт нерухомості в цілому, так і його частка. Якщо особа володіє об`єктом на умовах спільної часткової власності (або спільної сумісної власності об`єкта, поділеного в натурі), то й сплачувати податок буде за належну їй частку, а перебування об`єкта житлової нерухомості у спільній сумісній власності може покладати обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно на одного з таких співвласників виключно за їх домовленістю.

Положеннями підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Як свідчать матеріали справи, у відповідача наявні наступні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, 63,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; комплекс, будівель та споруд кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», 742,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2.

Як наслідок, відповідачу було нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 10 224,76 грн, який виник внаслідок прийняття податкового повідомлення-рішення №78094-23 від 08.06.2017;

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 11 872 грн, який виник внаслідок прийняття податкового повідомлення-рішення №0-2324 від 23.03.2018;

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 20 718,50 грн, який виник внаслідок прийняття податкового повідомлення-рішення №0-2324 від 14.05.2019.

Так, згідно з підпунктом «а» підп. 266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У той же час, пункт 56.1 ст.56 ПК України передбачає право платника оскаржити рішення, прийняті контролюючим органом в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з вимогами п.56.3 ст.56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Підпункт 56.17.1 п.56.17 ст.56 ПК України встановлює, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

День закінчення процедури адміністративного оскарження на підставі абз.2 підпункт 56.17.5 п.56.17 ст.56 ПК України вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Як вірно відзначено судом першої інстанції, згідно даних зворотного боку облікової картки відповідача за період з 31.12.2014 до 30.09.2019 податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, останній не було сплачене.

При цьому, матеріали справи також не містять доказів оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на вказане, у даному випадку несплачені грошові зобов`язання, є податковим боргом відповідача.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 59.1 ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з абзацом 1 п.59.3 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

На виконання вимог п.59.1 статті 59 ПК України відповідачу направлена податкова вимога від 03.09.2015 форми «Ф» №2922-17 про необхідність сплати податкового боргу на загальну суму 2739,18 грн.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

На підставі п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення може звернутися до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Оскільки позивач має заборгованість в загальній сумі 42 815,26 грн з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, яка виникла у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях №78094-23 від 08.06.2017, №0-2324 від 23.03.2018, №0-2324 від 14.05.2019, та вказаний борг є непогашеним, тому позивач мав законні підстави для звернення до суду з даним позовом.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що грошові зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями №78094-23 від 08.06.2017, №0-2324 від 23.03.2018, №0-2324 від 14.05.2019 мають статус узгоджених, так як відповідачем останні не оскаржувались в судовому порядку.

При цьому, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та досліджувати правомірність винесених позивачем податкових повідомлень-рішень, оскільки предметом даної справи є саме стягнення коштів за винесеними позивачем податковими повідомленнями-рішеннями, а не оскарження правомірності складення останніх.

Разом з тим, приймаючи рішення судом першої інстанції не було враховано, що на момент його прийняття ні відповідач, ні його представники не були повідомлені про час та місце розгляду даної справи.

Частиною першою ст. 11 КАС України встановлено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до частин першої та другої ст. 124 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками повідомленнями. Повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - учасникам справи з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно частиною третьою ст. 126 КАС України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Отже, процесуальним законодавством передбачено обов`язок суду належним чином повідомити сторін та інших осіб які беруть участь у справі, не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 09.06.2020 були направлені на адресу відповідача: АДРЕСА_1.

Однак, за інформацією з поштових штемпелів на конверті, відправлення прийняте ДП «Укрпошта» 10.06.2020 та 15.06.2020 повернуто за зворотною адресою до Черкаського окружного адміністративного суду з підстав «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Вказані обставини не можуть свідчити ні про відмову отримання копії судового рішення, ні про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження.

У свою чергу, положення Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», така відмітка не передбачена як причина невручення судового рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на сталу практику Європейського суду з прав людини стосовно повідомлення сторін при вирішенні спору щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру. У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України», зазначено, що на національні суди покладається обов`язок чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення (параграф 8).

Зазначені обставини свідчать про те, що при ухваленні рішення від 07 серпня 2020 року судом першої інстанції було порушено вимоги процесуального права, що позбавило відповідача можливості брати участь у розгляді справи у суді першої інстанції, подавати докази, пояснення, заяви та клопотання.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За правилами п. 3 частини третьої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки порушення норм процесуального права судом першої інстанції з огляду на належне повідомлення про розгляд цієї справи відповідача є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог з наведених вище мотивів.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь місцевого бюджету податковий борг на загальну суму 42 815,26 грн (сорок дві тисячі вісімсот п`ятнадцять грн двадцять шість коп.) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.П. Мельничук

О.І. Шурко