Справа № 420/7498/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7498/20
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

за участю секретарів Ішханяна Р.А. та Чугунова С., представника позивача-адвоката Приймачук С.І. та представника відповідача Алексєєнко Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення 27.11.2020р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказі, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

07.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ НП в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Одеській області №1593 від 07.07.2020 року про звільнення з посади «дільничного офіцера поліції» сектору превенції Ренійського відділення Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Одеській області №934-о/с від 07.07.2020 року про його звільнення з посади «дільничного офіцера поліції» сектору превенції Ренійського відділення Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області та проведення розрахунку;

- поновити його на посаді «дільничного офіцеру поліції» сектору превенції Ренійського відділення Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача було безпідставно звільнено зі служби в поліції, службове розслідування окремо не призначалось, а висновки які, в свою чергу, передували спірним наказам про звільнення були додатково доповнено та, взагалі, зазначені підстави для звільнення не встановлюють ні складу, ні події дисциплінарного правопорушення, а базуються лише на загальних правових нормах, у зв`язку з чим, оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Одеській області №1593 від 07.07.2020 року в частині звільнення зі служби в поліції дільничного офіцера поліції сектору превенції Ренійського відділення Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Одеській області №934 о/с від 20.07.2020 року, в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектора превенції Ренійського відділення поліції Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектора превенції Ренійського відділення поліції Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ НП в Одеській області 24.12.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача (апелянта) мотивовано підтримала апеляційну скаргу та категорично наполягала на її задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні суду 2-ї інстанції, в свою чергу, категорично не визнав апеляційну скаргу та мотивовано наполягав на залишенні її без задоволення, а рішення суду 1-ї інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проходив службу в органах національної поліції на посаді дільничного офіцеру поліції сектору превенції Ренійського відділення Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області.

19.04.2020 року до ГУ НП в Одеській області з Ренійського ВП Ізмаїльського ВП в Одеській області надійшла інформація про внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (ЄО Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП №1037), зі змісту якої було встановлено, що дільничний офіцер поліції СП Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою, зайшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований у будинку АДРЕСА_1 для з`ясування боргових зобов`язань перед власником магазину. Під час спілкування з власником магазину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) між останнім та ОСОБА_1 виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої «дільничний» наніс власнику магазину ОСОБА_2 тілесні ушкодження (т.б. травму голови та забій лівого колінного суглобу) та зник з місця події. Після чого потерпілий ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою до Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області.

За вищевказаним фактом Слідчим відділом Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області того ж дня були внесені відомості до ЄРДР №0000132 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке в подальшому було перекваліфіковане на ч.1 ст.296 КК України. Матеріали кримінального провадження направлені до ТУ ДБР (м.Миколаїв).

22.04.2020 року, з метою перевірки вищезазначених відомостей, начальник ГУ НП в Одеській області своїм наказом №965 призначив за даним фактом службове розслідування.

19.05.2020 року наказом ГУ НП в Одеській області №1175 було продовжено термін службового розслідування до 21.06.2020 року.

Далі, у зв`язку з встановленням в ході службового розслідування, окрім вищевказаного факту дисциплінарного правопорушення, інших фактів порушення лейтенантом поліції ОСОБА_1 службової дисципліни, головою дисциплінарної комісії 26.05.2020 року складено доповідну записку, на підставі якої, наказом ГУ НП в Одеській області №1268 від 29.05.2020р. описову частину наказу ГУ НП в Одеській області від 22.04.2020р. №965 «Про призначення службового розслідування» було доповнено новим абзацом: « 30.04.2020р. під час перевірки службової діяльності працівників Ренійського ВП Ізмаїльського ВП виявлено ряд порушень службової дисципліни та вимог нормативно правових актів України з боку працівників вказаного відділення поліції».

Крім того, 05.06.2020 року наказом ГУ НП в Одеській області було внесено зміни до п.2 наказу ГУ НП в Одеській області від 22.04.2020р. №965, згідно яких, голову дисциплінарної комісії - заступника начальника ГУ НП в Одеській області полковника поліції ОСОБА_3 було виключено зі складу дисциплінарної комісії, а замість нього головою дисциплінарної комісії призначено начальника УКЗ ГУ НП в Одеській області полковника поліції Перчика О.М.

19.06.2020 року за результатами проведення службового розслідування складено Висновок, у якому Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що своїми діями лейтенант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги ст.68 Конституції України, п.п.1,2,3,6,7,13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII, п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII, абз.1,2,6,7,8 п.1 розділу II «Правил етичної поведінки поліцейських» (затв. наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179), п.6 розділу ІІ «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події» (затв. наказом МВС від 08.02.2019р. №100), Присягу працівника поліції, пп.5,6 п.9 та п.11 розділу ІІ, пп.1 п.10, пп.1 та 2 п.15 розділ IV «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» (затв. наказом МВС України від 06.11.2015р. №1376), ч.1 ст.256, ч.2 ст.268, ст.283 КУпАП, п.«в» ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільнених з місць позбавлення волі» від 01.12.1994р., п.п.1 п.4 розділу 2, п.1 та п.6 розділу ІІІ, п.п.2-7 п.5 розділу IV п.п.1 п.2, п.1 розділу V «Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті» (затв. спільним наказом МВС України, МОЗ України, Генеральної прокуратури України від 29.09.2017р. №807/1193/279), ч.1 та 3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96, п.п.3,4,12,13,14 розділу ІV «Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України» (затв. наказом МВС України від 15.11.2017р. №930), п.8 та 11 «Посадової інструкції дільничного офіцера поліції», що виразилося у недотриманні Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, посяганні на права і свободи, честь і гідність інших людей, а саме нанесення тілесних ушкоджень громадянину, у непрофесійному виконанні своїх службових обов`язків, у не контролюванні своєї поведінки та здійсненню дій, які підривають авторитет Національної поліції України, в неповідомленні за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» про виявлене правопорушення, не інформуванні свого безпосереднього керівника про надзвичайну подію, ненаданні медичної допомоги потерпілому, не підписанні постанови по справі про адміністративне правопорушення посадовою особою, яка розглядала справу, в неналежному розгляді звернень громадян, неналежному контролі за особою, яка формально підпадає під дію адміністративного нагляду та невжиття заходів щодо встановлення адміністративного нагляду відносно цієї особи, в неналежному веденні контрольно-наглядової справи на дільницю, в частині відсутності інформації про особливості території, в неповному зборі даних про розташування й режими роботи підприємств, установ та організацій, відсутності інформації об`єктів дозвільної системи, контактів відповідальних осіб органів місцевого самоврядування, інформація про кількість населення по с. Орлівка, відсутності аналізу кількості скоєння кримінальних правопорушень, інформації орієнтування щодо злочинців, інформації про викрадені речі, які перебувають у розшуку, відсутності аналізу та збору інформації місць концентрації осіб, схильних до скоєння правопорушень, відсутності інформації про сили та засоби, які залучаються до охорони публічного порядку на поліцейські дільниці, не інформуванні виконавчі органи місцевого самоврядування про стан дотримання правопорядку на поліцейській дільниці, невжитті заходів щодо запобігання правопорушенням, підвищення довіри населення до поліції, у відсутності інформації щодо прийому громадян, у систематичному несповіщенні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в наданні невірної кваліфікації адміністративного правопорушення, не зазначенні характеру домашнього насильства, невнесенні запису про попереднє притягнення до адміністративної відповідальності, в систематичному не зазначенні дати отримання постанови по справі про адміністративне правопорушення правопорушнику, в систематичному не зазначенні повної назви органу поліції в постановах по справам про адміністративні правопорушення, здійсненні виїздів на факт смерті людини без лікаря (фельдшера), порушення строків розгляду повідомлень про смерть людини, у нездійсненні превентивних заходів щодо осіб, які перебувають на профілактичних обліках Національної поліції України, невнесенні начальникові відділення поліції пропозицій про встановлення адміністративного нагляду за раніше судимими.

Крім того, у висновку службового розслідування від 19.06.2020р. Дисциплінарна комісія вважала за необхідне та рекомендувала ГУ НП в Одеській області звільнити дільничного офіцера поліції сектора превенції Ренійського відділення поліції Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

07.07.2020 року начальник ГУ НП в Одеській області генерал поліції ОСОБА_4 , на підставі вказаного вище висновку службового розслідування, прийняв наказ №1593, яким, за скоєння дисциплінарного проступку застосував до дільничного офіцера поліції сектора превенції Ренійського відділення поліції Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

А 20.07.2020 року наказом ГУ НП в Одеській області №934 о/с, на підставі наказу ГУ НП в Одеській області №1593 від 07.07.2020р. та подання начальника Ренійського відділення поліції Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області від 10.07.2020р. дільничного офіцера поліції сектора превенції Ренійського відділення поліції Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з проведеним із численними порушеннями службовим розслідуванням та винесеними на підставі нього спірними наказами відповідача, позивач звернувся до окружного суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій відповідача при проведенні службового розслідування, передчасності спірних наказів та суворості накладеного дисциплінарного стягнення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIІI, «Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України» №893 від 07.11.2018р., Дисциплінарним статутом НП України №2337-УІІІ, «Посадовою інструкцією дільничного офіцера поліції» та інш.

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIІI, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 вказаного Закону №580, «завданнями поліції», зокрема, є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності.

Як визначено ст.17 цього ж Закону, «поліцейським» - є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон.

Обов`язки поліцейського визначені ст.18 вказаного вище Закону №580, а основні повноваження поліції визначені ст.23 цього ж Закону.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.19 цього ж Закону України, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Підстави ж звільнення поліцейських зі служби в поліції безпосередньо визначені ст.77 вказаного вище Закону України №580-VIІI.

Так, згідно із п.6 ч.1 ст.77 цього Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як вже зазначалося вище, у разі вчинення протиправного дисциплінарного проступку поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність. Підстави ж та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності безпосередньо визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України (затв. ЗУ №2337-УІІІ від 15.03.2018р.).

Як слідує зі змісту положень ч.ч.1,2 ст.1 Дисциплінарного статуту, «службова дисципліна» - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

А як передбачено ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно із ст.12 ДС НПУ, «дисциплінарним проступком» визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до приписів ч.1 ст.13 Дисциплінарного статуту, «дисциплінарне стягнення» є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

При цьому, одночасно слід зауважити про те, що дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч.2 ст.13 ДС).

Так, як вбачається з ч.3 цієї ж ст.13 ДС, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Як визначено ч.ч.1,2,3,4 ст.14 Дисциплінарного статуту, «службове розслідування» - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.15 ДС, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії, які формуються з поліцейських та працівників поліції, що мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.16 цього ж Д/Статуту, службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше 1 (одного) місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на 1 місяць.

Одночасно, при цьому необхідно зазначити, що відповідно до вимог ч.ч.3,4,5 ст.19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія повинна враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; попередня бездоганна поведінка; високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника. Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у ч.4 цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Слід вказати, що аналогічні положення щодо підстав та порядку проведення службового розслідування містяться і в Порядку №893 від 07.11.2018р.

Так, за змістом п.1 Розділу V цього Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов вчинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Частиною ІІ вказаного Порядку №893 передбачено, що службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу 2 цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.

При цьому, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку (п. 4 Розділу V Порядку №893).

Отже, з аналізу наведених вище норм Дисциплінарного статуту та Порядку №893 слідує, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає виключно у разі вчинення безпосередньо ним дисциплінарного проступку, т.б. у разі невиконання чи неналежного виконання саме ним службової дисципліни. Обставини ж щодо вчинення цією особою дисциплінарного проступку, встановлюються у ході службового розслідування щодо особи порушника, призначеного начальником за фактом вчинення проступку.

В свою чергу, висновок службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку, т.б. повинні бути встановлені обставини, за яких особа скоїла дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Такі обставини повинні бути встановлені членами дисциплінарної комісії під час проведення службового на підставі зібраних ними матеріалів, письмових пояснень осіб, які скоїли дисциплінарний проступок, та осіб (свідків), яким відомі обставини щодо яких здійснюється службове розслідування.

Далі, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення, який, в свою чергу, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. При чому, застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог ст.ст.19-22 Дисциплінарного статуту НПУ.

Також, одночасно слід зауважити й про те, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 07.03.2019р. (справа №819/736/18), в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під «порушенням Присяги» працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. ВС зазначає, що вчинення позивачем дій, за які передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає виконання/дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення що накладення певного виду стягнення. Зокрема, питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, установлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Крім того, ще необхідно вказати й на те, що згідно з п.1 розділу II «Правил етичної поведінки поліцейських» (затв. наказом МВС України №1179 від 09.11.2016р.), під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

А за приписами п.п.3,4 розділу ІV цих Правил №1179, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Також одночасно необхідно зауважити й про те, що ч.ч.1,5 ст.24 ДС передбачено право поліцейського на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення протягом 1 місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку. У разі ж поновлення порушених прав поліцейського у судовому порядку, вищий керівник зобов`язаний негайно вжити заходів до поновлення прав поліцейського, усунення обставин, що призвели до таких порушень, та притягти до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень.

Так, як встановлено з матеріалів справи судом 2-ї інстанції та вже зазначалося вище, підставою для видання оскаржуваних наказів був Висновок службового розслідування від 19.06.2020р., яким встановлено порушення лейтенантом ОСОБА_1 вимог п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.1,2,3,6,7,13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту НПУ №2337-VIII від 15.03.2018р., п.п.1,2,6,7,8 п.1 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських» №1179 від 09.11.2016р., Посадової інструкції дільничного офіцера поліції, Присяги працівника поліції та інш.

Як вбачається з матеріалів справи та вказаного вище висновку від 19.06.2020р., службовим розслідуванням було встановлено, що 19.04.2020 року до ГУ НП в Одеській області з Ренійського ВП Ізмаїльського ВП в Одеській області надійшла інформація про внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (ЄО Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП №1037), зі змісту якої було встановлено, що дільничний офіцер поліції СП Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_1 19.04.2020р. (т.б. у неділю) о 10 год. 15хв., перебуваючи поза службою та з ознаками алкогольного сп`яніння, зайшов до магазину «Ювілейний», який розташований в АДРЕСА_1 для з`ясування своїх боргових зобов`язань перед власником цього магазину. Але під час спілкування між позивачем та власником магазину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) виникла сварка, яка переросла у бійку, в ході якої «дільничний офіцер поліції» наніс громадянину ОСОБА_2 тілесні ушкодження, спричинивши останньому травму голови та забій лівого колінного суглобу, після чого, зник з місця події, а потерпілий за телефоном « 102» викликав поліцію.

Необхідно звернути увагу на те, що вказані вище події були зафіксовані камерами відео- спостереження, які знаходилися в магазині, а в подальшому це відео було викладено в мережу Інтернет (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в зв`язку із чим, ця надзвичайна подія набула значного суспільного резонансу та негативно вплинула на формування громадської думки щодо діяльності поліції та рівень довіри населення до поліцейських.

Далі, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, на виклик потерпілого в той же день, т.б. 19.04.2020р., до села Новосільське прибула група співробітників Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області, але знайти та затримати лейтенанта поліції ОСОБА_1 останні не змогли, а близько 21 год. того ж дня ОСОБА_1 самостійно (добровільно) прибув до відділення поліції, однак пояснити чи обґрунтувати свої дії так і не зміг.

Також відмовився позивач надати свої пояснення і в ході службового розслідування, скористувавшись ст.63 Конституції України, надавши на свій захист лише протокол медичного огляду №32 від 20.04.2020р., в якому встановлено, що він станом на 1 год.15 хв. 20.04.2020р. (т.б. через 15 год. з моменту події) є «тверезим».

При цьому, слід звернути увагу й на те, що вказані у цьому висновку службового розслідування обставини скоєного позивачем також є предметом досудового розслідування Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР (м.Миколаєва) кримінального провадження №0000132 від 19.04.2020р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, про що свідчить лист-повідомлення від 25.02.2021р. вих.№-5.4/05.4/3606.

До того ж, даним службовим розслідуванням, окрім вказаної вище події, також були встановлені і ряд інших порушень службової дисципліни та вимог нормативно-правових актів, а саме:

1) приписів пп.1 п.4 р.І, п.п.2,6 р.III, п.п.1 п.2, п.1 р.V «Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції» (затв. наказом МВС України від 28.07.2017р. №650), що виразилося в тому, що за весь час обслуговування поліцейської дільниці №353 (в якій відсутній будь-який графік прийому громадян) лейтенант поліції ОСОБА_1 жодного разу не інформував виконавчі органи місцевого самоврядування про стан дотримання правопорядку на цій поліцейській дільниці, вжиті заходи із запобігання правопорушень, підвищення довіри населення до поліції, а також не поводив профілактичної роботи стосовно 5 осіб, які були засудженні до позбавлення волі за тяжкі і особливо тяжкі злочини;

2) приписів пп.1 п.10 та пп.1 п.15 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» (затв. наказом МВС України від 06.11.2015р. №1376), що виразилося в тому, що в ряді складених позивачем постанов про адміністративні правопорушення було виявлено грубі і систематичні порушення щодо їх оформлення;

3) пп.2 п.1 та п.7 «Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті» (затв. спільним наказом МВС України, МОЗ України, Генеральної прокуратури України від 29.09.2017р. №807/1193/279), п.п.3,5,12,13,14 розділу IV «Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України» (затв. наказом МВС України від 15.11.2017р. №930) та ч.ч.1,3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян», що виразилося в тому, що позивач відбирав пояснення на російській мові, неодноразово надавав відповіді або неповні на звернення, а у складених ним «висновках щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання» відсутні підписи присутніх та підписи фельдшера, який констатував смерть.

Одночасно при цьому необхідно звернути увагу й на той факт, що в ході судового розгляду даної справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій, усі встановлені службовим розслідуванням обставини та порушення позивачем службової дисципліни по суті представником позивача фактично не оспорювалися та жодним чином не спростовувалися.

Взагалі, як свідчать матеріали справи позивачем та його представником в якості протиправності оскаржуваних наказів, наголошувалося лише тільки на порушенні відповідачем порядку проведення службового розслідування, його необ`єктивності і недоліків, а також відсутності вироку відносно позивача.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки службового розслідування повністю відповідають фактичним обставинам справи, а дії позивача, в свою чергу, не відповідають вище переліченим у спірних наказах вимогам діючого законодавства, якими визначені основні обов`язки працівників поліції.

Так, зокрема, зі змісту присяги поліцейського, яку позивач склав при вступі на службу у поліції, вбачається, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством; має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби у поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Далі, як свідчать матеріали справи та вже зазначалося вище, саме на виконання вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України та на підставі вказано Висновку службового розслідування, начальником ГУ НП в Одеській області було прийнято наказ №1593 від 07.07.2020р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП», відповідно до якого, за скоєння дисциплінарного проступку до лейтенанта поліції ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

А в подальшому, т.б. 20.07.2020 року, наказом ГУ НП в Одеській області №934-о/с, на виконання вказаного вище дисциплінарного наказу №1593 від 07.07.2020р. та на підставі подання начальника Ренійського відділення поліції Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області від 10.07.2020р., лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, дійсно, в контексті спірних правовідносин судова колегія підкреслює, що обраний позивачу вид дисциплінарного стягнення дійсно є найсуворішим, однак вчинення останнім такого роду дисциплінарного проступку, суд оцінює виключно в аспекті співмірності тяжкості вчиненого проступку та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення.

До того ж, слід звернути увагу й на те, що визначення виду дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією особи, якій законом надано право притягувати до дисциплінарної відповідальності. Відтак, виходячи з фактичних обставин скоєного проступку та особи порушника, начальник ГУ НП в Одеській області фактично може застосувати до нього будь-яке передбачене Дисциплінарним статутом стягнення на власний розсуд.

На думку ж колегії суддів, застосування до позивача за вчинення такого дисциплінарного проступку, пов`язаного з недотриманням принципів діяльності поліцейського і вчиненням дій, не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських, саме дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, - є правомірним і пропорційним.

Також, суд звертає увагу й на те, що представник позивача помилково вважає, що саме порушення проти позивача кримінального провадження і було єдиною підставою для дисциплінарної відповідальності. Разом з тим, як видно зі змісту оскаржуваних наказів відповідача, останні фактично обґрунтовані виключно наявністю у його діях ознак саме дисциплінарного проступку.

Рішення ж у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. Натомість, як вже зазначалося, предметом цього спору є саме порушення позивачем службової дисципліни та присяги.

Так, дійсно, за фактом одного і того самого діяння працівника поліції може бути притягнено як до кримінальної, так і до дисциплінарної відповідальності, що є різними/самостійними видами юридичної відповідальності. У першому випадку визнати особу винною може тільки суд і тут доводи позивача є слушними. Щодо дисциплінарної відповідальності, то в контексті обставин цієї справи притягнути до неї є компетенцією відповідача і кваліфікація скоєного як дисциплінарного проступку не може вважатися доведенням вини особи (визнання винним) у вчиненні кримінального правопорушення, підозру у вчиненні якого (яких) йому ще не вручили.

Таким чином, судова колегія підкреслює, що звільнення позивача зі служби в поліції відбулось саме у зв`язку з численними порушеннями ним службової дисципліни, що підтверджено результатами службового розслідування. При цьому, проведення такого розслідування та встановлення обставин законодавцем віднесено виключно до компетенції відповідача.

Відтак, доводи представника позивача про відсутність щодо ОСОБА_5 обвинувального вироку у кримінальній справі, не можуть бути взяті судом до уваги.

Також, судова колегія повторно вважає за необхідне наголосити й на тому, що підставою для звільнення позивача фактично стала реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, т.б. п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах по справі №300/1406/19 від 06.02.2020р. та від 24.03.2020р. по справі №804/177/17.

Допущене позивачем грубе порушення службової дисципліни, яке виразилося у тому, що він, будучи працівником поліції, обов`язком якого є неухильне дотримання Конституції України, законів України та нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійне виконання своїх службових обов`язків, відповідно до вимог нормативно правових актів, а також поважати і не порушувати права і свободи людини, вчинив дії по відношенню до потерпілого - громадянина ОСОБА_2 , які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, які супроводжувались застосуванням насильства, що призвело до надзвичайної події розпочатого кримінального провадження, а також підриву авторитету і формування негативної думки про поліцію, є несумісним з можливістю подальшого проходження позивачем служби в органах Національної поліції України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №800/547/17 від 25.04.2018р.

Що ж стосується інших доводів представника позивача щодо деяких порушень порядку (процедури) проведення службового розслідування, то останні, на думку судової колегії, є несуттєвими та не спростовують встановлений судом факт правомірності оскаржуваних наказів, як актів індивідуального характеру, та, в свою чергу, не можуть слугувати належними і беззаперечними підставами для їх скасування.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, судова колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними і відповідно, задоволенню не підлягають.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, належним чином було зроблено представником відповідача.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не повністю відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства, в зв`язку із чим, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.308,310,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23.03.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко