Справа № 380/361/21
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/361/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати всіх сум, що належать при звільненні;

-стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2020 по 11.01.2021 у сумі 91 588,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.05.2020 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 його виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Однак, станом на день звільнення йому не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки та не виплачено індексацію грошового забезпечення. Зазначає, що оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку то до правовідносин, що виникли слід застосовувати приписи статтей 116 та 117 КЗпП України. Вказує на те, що затримка розрахунку при звільненні до часу повного розрахунку за рішенням суду становить 255 календарних днів, а саме за період з 09.05.2020 по 11.01.2021. Відтак, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 91 588,35 грн. Просить позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.

Ухвалою судді від 16.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.05.2020 № 104, молодшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2020 №88-РС (по особовому складу) у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 12.05.2020 виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення позивача з військової служби Військовою частиною не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме не виплачено грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення.

Як встановлено судом з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №380/10977/20 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протипраною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 травня 2017 року до 30 листопада 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01 травня 2017 року до 30 листопада 2018 року.

Окрім того, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду 01.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі №380/10974/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустку як учаснику бойових дій.

Позивач вважає, що оскільки виплату грошової компенсації за невикористані відпустки та індексацію грошового забезпечення відповідачем у день його звільнення не проведено, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку з 09.05.2020 (наступний день після звільнення позивача з Військової частини) по 11.01.2021 (дату звернення до суду з даним позовом). Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі ст.117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, індексації) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Як вже встановлено судом, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №380/10977/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01 травня 2017 року до 30 листопада 2018 року.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що рішення суду у вищевказаній справі виконане і кошти за індексацію грошового забезпечення нараховані позивачу. Разом з тим суд звертає увагу на те, що на розгляді в суді перебуває справа №380/10974/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустку як учаснику бойових дій, однак на даний час спір не вирішено.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суд зазначає, що фактичний розрахунок щодо виплати грошової компенсації за невикористані відпустки та індексації грошового забезпечення з позивачем ще не відбувся.

Відтак, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати всіх сум, що належать при звільненні та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2020 по 11.01.2021 у сумі 91 588,35 грн є передчасними та, відповідно, не можуть бути задоволені судом.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 22.03.2021

Суддя Братичак Уляна Володимирівна