Справа № 520/7112/2020
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 р.Справа № 520/7112/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 03.09.20 року по справі № 520/7112/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просила суд першої інстанції:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами намелених пунктів на територіях Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області, яке викладено у наказі від 12.02.2020;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами намелених пунктів на територіях Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області.

В обґрунтування вимог зазначила, що у відповідача по справі були відсутні підстави для прийняття рішення про відмову їй у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, а оскаржуваний наказ останнього є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивачка, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі 520/7112/20 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог: 1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області, яке викладено у наказі від 12.02.2020 року; 2. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області. Просила розглядати справу без її участі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є протиправними. Посилається на приписи ст.118 ЗК України, якими визначаються порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, в т.ч. підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зазначає, що законом унормовано виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вважає, що рішення відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийнято за відсутності визначених законом підстав для такої відмови. Зазначає, що до повноважень відповідача належить питання розпорядження земельними ділянками, державної власності сільськогосподарського призначення що розташовані за межами населеного пункту в тому числі і земельним ділянкам резервного фонду сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності. Вказує, що розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації від 12 лютого 2002 року № 55, з метою забезпечення паями громадян, помилково пропущених при розпаюванні земель КСП «Краснопавлівський», дозволено виготовлення сертифікатів на право земельну частку (пай) за рахунок земель резервного фонду, зокрема ОСОБА_2 . Крім, того зазначає, що всі земельні ділянки КСП «Краснопавлівський» розпайовані, у зв`язку з чим дозволено виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) за рахунок земель резервного фонду, а судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, яке полягає у незастосуванні до спірних правовідносин ст. 122 ЗК України, яка підлягає застосуванню

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішенням суду першої інстанції було встановлено, що відповідач не мав і не має правових підстав для розпорядження землями КСП "Краснопавлівський", та відповідно дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, а рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/7112/20 залишити без змін.

Сторони по даній справі про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправленнями.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідно до свідоцтва право на спадщину від 06.12.2010 за спадковою справою №880/2008 у ОСОБА_1 виникло право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Краснопавлівський", яке знаходиться у селі Миронівка, Лозівського району, Харківської області, розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів, що належало ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Вказане право на земельну частку (пай) належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №895198, виданого Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області, від 17 грудня 2002 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 17 грудня 2002 року за №236.

15 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області заяву в порядку ст. 118 Земельного кодексу України про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею, 6,04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.02.2020 позивачу відмовлено у задоволенні вказаної заяви. Відмову мотивовано тим, що відповідно до повноважень, визначених ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, розпорядження землями колективної власності не входить до компетенції Головного управління.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивачка звернулася до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, діяв виключно в межах чинного законодавства і не вчиняв порушень інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (далі по тексту - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п.б ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За визначенням частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

У світлі вимог ч. 2 ст.19 Конституції України така процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у ст. 118 ЗК України.

Згідно з ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до положень ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч.7 ст.118 ЗК України.

Так ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Отже, наведені вище норми вказують, що до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області належить розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з оскаржуваного наказу відповідача від 12 лютого 2020 року № 3143-СГ про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, останній обґрунтований тим, що земельна частка (пай) у землі перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Краснопавлівський", яке знаходиться у селі Миронівка Лозівского району Харківській області, розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів, що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №895198, виданого Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області 17 грудня 2002 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 17 грудня 2002 року за №236. Відповідно до повноважень, визначених частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України, розпорядження землями колективної власності не входить до компетенції Головного управління.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до п. 21 Перехідних положень ЗК України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Колегія суддів звертає увагу, що в процесі реформування земельного законодавства склалась ситуація, коли правовий статус права власності на землі колективних сільськогосподарських підприємств законодавчо не було урегульовано.

Так, з метою вирішення цього питання Верховною Радою України 10.07.2018 року було прийнято Закон України №2498-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набув чинності 01.01.2019.

Отже, з 01.01.2019 року законодавством було встановлено порядок обернення права колективної власності на землю на право приватної та комунальної власності.

Зокрема, внесено зміни до пункту 21 розділу X Перехідних положень ЗК України та Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 №899-ІУ, визнано комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст землі колективної власності тих колективних сільськогосподарських підприємств, які ліквідовані; надано можливість загальним зборам членів колективних сільськогосподарських підприємств, паювання земель у яких завершилось, до 2020 року перерозподілити між собою (допаювати) залишок сільськогосподарських угідь та передати землі несільськогосподарського призначення до комунальної власності.

Приписами п.7 розділу X Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність земельні ділянки зберігають права на ці ділянки. Пунктом 10 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Отже, з урахуванням наведеного вище, з 01.01.2019 року землі КСП "Краснопавлівський" (відповідно до свідоцтва права на спадщину у ОСОБА_1 виникло право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Краснопавлівський", яке знаходиться у селі Миронівка, Лозівського району, Харківської області, розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів), крім земельних ділянок, які на день набрання чинності вказаним Законом перебували у приватній власності, вважаються власністю Краснопавлівської територіальної громади.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали даної справи не містять доказів того, що загальними зборами власників земельних часток (паїв), КСП "Краснопавлівський" чи зборами уповноважених або створеного ним органу управління, якому передано функції по господарському управлінню колективним майном, приймалось рішення щодо передачі земель КСП "Краснопавлівський" до земель запасу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не має правових підстав для розпорядження землями КСП "Краснопавлівський", у зв`язку з чим вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, відмовляючи позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, діяло в межах чинного законодавства і не вчинило порушень прав та інтересів останньої.

Доводи апеляційної скарги про те, що законом унормовано виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а оскаржуване рішення відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийнято за відсутності визначених законом підстав для такої відмови, колегія суддів відхиляє, оскільки надати дозвіл або відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, передбачених ст.118 ЗК України може тільки компетентний орган, який наділений відповідними повноваження, а в даному випадку, з урахуванням приписів ч.4 ст.122 ЗК України, у відповідача відсутні повноваження на розпорядження землями комунальної власності, про що також було зазначено в оскаржуваному наказі останнього.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що всі земельні ділянки КСП «Краснопавлівський» розпайовані, у зв`язку з чим дозволено виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) за рахунок земель резервного фонду, а судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, яке полягає у незастосуванні до спірних правовідносин ст. 122 ЗК України, яка підлягає застосуванню, то колегія суддів вважає ці доводи такими, що не впливають на вирішення даної справи, з урахуванням відсутності правових підстав у відповідача для розпорядження землями КСП "Краснопавлівський" та відсутності в доказів щодо передачі земель КСП "Краснопавлівський" до земель запасу. Окрім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації від 12 лютого 2002 року №55, з метою забезпечення паями громадян, помилково пропущених при розпаюванні земель КСП «Краснопавлівський» дозволено виготовлення сертифікатів на право земельну частку (пай) за рахунок земель резервного фонду, зокрема ОСОБА_2 є такими, що впливають на вирішення даної справи.

Також, доводи апеляційної скарги про те, що до повноважень відповідача належить питання розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення що розташовані за межами населеного пункту, в тому числі і земельним ділянкам резервного фонду сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують факту того, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, діяв в межах чинного законодавства і не допустив порушень прав та інтересів позивача.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а тому вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 по справі №520/7112/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 22.03.2021 року