Справа № 540/2216/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2216/20
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, а також про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2020 року адвокат Гончаров М. В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Херсонській області) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 06.03.2020 р. №3032-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" та зобов`язати надати відповідний дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованого розміру 2,0000 га, розташованої за межами населених пунктів на території Петропавлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області;

- зобов`язати відповідача подати до суду, у встановлений судом строк, звіт про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи вимоги щодо протиправності прийнятого органом виконавчої влади наказу, адвокат наголошує, що діюча редакція Земельного кодексу України не обмежує право громадян на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,000 га та не встановлює додаткових умов для реалізації такого права. Отже, на думку адвоката, та обставина, що земельна ділянка, яку має намір отримати позивач, обліковується за іншою особою, є такою, що не заснована на приписах ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Покликаючись на практику Верховного Суду, адвокат зазначив, що саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

До того ж, адвокат у позові пояснює, що його довіритель, звертаючись до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, дотримався усіх вимог, що встановлені нагаданою нормою, зокрема, до заяви додав графічні матеріали на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, а також копію свого громадянського паспорту, ідентифікаційного номеру.

Вважаючи, що суд повинен зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач наголошує, у цьому спорі, повноваження суб`єкта владних повноважень не є дискреційними, адже, останній не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд, згідно з законом у нього існує лише один правомірний варіант - вчинити дії, спрямовані на відновлення порушеного права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 06.03.2020 р. №3032-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" та зобов`язав повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2020 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га на території Петропавлівської сільської ради Нововоронцовського району для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із того, що наявність в іншій особі державного акта на право постійного користування землею, не входить до переліку підстав, що містяться в ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність, а саме відсутня така підстава, що зазначена у спірному наказі …земельна ділянка обліковується за іншою особою….

Окрім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що користувач спірної земельної ділянки померла і її смерть стала підставою для припинення права такого користування.

Суд першої інстанції керуючись позицією Верховного Суду, висловленої в постанові від 25.04.2018 р. у справі №399/374/16-ц, відзначив, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

З`ясувавши характер спірних правовідносин, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача має бути відновлено шляхом зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2020 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га на території Петропавлівської сільської ради Нововоронцовського району для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду таким, що не відповідає ознакам законності та обґрунтованості ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ГУ Держгеокадастру у Херсонській області вказує, що заява позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки була розглянута в межах чинного законодавства і рішення про відмову в її задоволенні було прийнято на підставі ст.118 Земельного кодексу України.

Відповідач вважає, що наявність факту належності спірної земельної ділянки на праві користування в іншій особі, є однією з підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Наполягає, що смерть особи не може бути підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою, підтвердженого відповідним державним актом. На підтримку своєї позиції скаржник покликається на правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 19.08 2020 р. у справі №922/804/19.

До того ж, скаржник звертає увагу на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,000 га, надавши копію державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, площею 1,23 га. За його твердженням, відомості публічної кадастрової карти свідчать про те, що суміжна ділянка, на яку також претендує позивач, знаходиться у приватній власності, а це унеможливлює надання дозволу.

У відзиві на апеляцію адвокат ОСОБА_2 вважає доводи скарги такими, що не підлягають задоволенню. Зміст відзиву містить обставини та доводи, що були викладені в позові і які були підтримані судом першої інстанції у рішенні.

Стаття 311 КАС України надає право суду апеляційної інстанції розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

05.02.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявою в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 2,000 га на території Петропавлівської сільської ради Нововоронцовського району для ведення особистого селянського господарства. До заяви додав графічні матеріали, довідку від 28.01.2020 р. №61 та копію державного акта на право постійного користування землею серії І-ХС №.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 06.03.2020 р. №3032-СГ відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Петропавлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, орієнтований розмір земельної ділянки 2,000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на підставі статті 118 Земельного кодексу України , у зв`язку з тим, що земельна ділянка обліковується за іншою особою.

На підтвердження правомірності прийнятого наказу, відповідач надав державний акт на право постійного користування землею, серії І-ХС №, за яким земельна ділянка площею 1,23 га, в межах, згідно з планом №77 передається, на підставі рішення Петропавлівської сільської ради у постійне користування ОСОБА_3 .

В акті зазначено, що землю надано для розширення підсобного господарства, а також указані зовнішні межи землекористування та їх опис.

Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №170.

Витягом із Книги №2 записів (реєстрації) державних актів та викопіюванням з кадастрової карти Петропавлівської сільської ради підтверджується реєстрація державного акта.

Згідно довідки Петропавлівської сільської ради від 28.01.2020р. № 61, земельна ділянка площею 1,23 га, що перебувала в постійному користуванні громадянки ОСОБА_3 , яка померла і за життя її не приватизувала та відноситься до земель державної власності, знаходиться за межами населеного пункту.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. б ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України)

У статті 121 Земельного кодексу України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара.

Як правильно зазначив суд першої інстанції права позивача на набуття права власності на земельну ділянку для особистого селянського господарства є безперечним та ніким не оспорюється.

Визначальним для правильного вирішення даного спору, є на думку суду апеляційної інстанції визначення правових наслідків надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до частини другої цієї ж статті формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки це землевпорядна документація, яка розробляється при першому оформленні права власності або користування (оренди) на землю, зокрема, для формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Себто, метою розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є її індивідуалізація (конкретизація). Здійснення такої індивідуалізації, зокрема, дозволяє здійснити формування земельної ділянки.

Як згадувалося вище, на спірну земельну ділянку є державний акт направо постійного користування на ім`я ОСОБА_3 , в якому відсутній кадастровий номер.

Варто відзначити, що державні акти на право власності на землю відповідно до пункту 10 статті 28 прім 1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до 01.01.2013 є дійсними.

Згідно пункту 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи.

Отже, незважаючи на те, що земельна ділянка є сформованою, позивач не може отримати її у власність лише за допомогою технічної документації із землеустрою, оскільки не користувачем спірної земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції констатує, що з набранням чинності Законом України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» та внесених ним змін до Земельного Кодексу України, з 01.01.2013 вирішення питання відведення земельної ділянки за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи за технічною документацією залежить від того сформована земельна ділянка чи ні.

За таких вимог є правильним висновок суду першої інстанції про наявність, у даному випадку, у позивача права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою та про відсутність права у суб`єкта владних повноважень відступати від положень ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, вказуючи у своєму рішенні підставу відмови у наданні відповідного дозволу, яка не встановлена згаданою нормою.

Відповідаючи на доводи скаржника, що земельна ділянка, щодо якої звернувся позивач, належить на праві користування ОСОБА_3 , відповідно до державного акту на право постійного користування землею та смерть особи (землекористувача) не може бути підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, колегія суддів зазначає таке.

Судом першої інстанції у рішенні була надана вичерпна відповідь з цього питання, з якої колегія суддів повністю погоджується.

Так згідно з частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Зі змісту частини другої статті 92 Земельного кодексу України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) вказав, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом, соціальну спрямованість економіки. Держава України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Земельний кодекс України є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Цим Рішенням Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року №563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із частиною першою статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином, за проведеним аналізом викладених вище норм, можна дійти висновку, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Довід скаржника про неможливість позитивно вирішити клопотання позивача та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для відведення у власність, площею 2,000 га, оскільки площа земельної ділянки, яка оформлена державним актом складає - 1,23 га, а інша суміжна ділянка, на яку також претендує позивач, знаходиться у приватній власності, суд оцінює таким чином.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, тобто проводиться правова оцінка прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення щодо його законності та обґрунтованості.

У спірному рішенні, відмовляючи позивачу у наданні відповідного дозволу, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області зазначило лише одну підставу знаходження земельної ділянки у користуванні в іншої особи.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

За таких підстав, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави надавати правову оцінку наведеному доводу скаржника.

Також є обґрунтованою позиція суду першої інстанції, що порушене право позивача має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га на території Петропавлівської сільської ради Нововоронцовського району для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду.

На думку суду апеляційної інстанції такий спосіб захисту є доцільним, у зв`язку з тим, що ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, при прийнятті спірного рішення, не з`ясовувало питання щодо наявності правових підстав для успадкування спірної земельної ділянки, а також щодо розміру, відповідно до відомостей публічної кадастрової карти.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи дотримання судом першої інстанції наведених приписів апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розподіл судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України у даній справі не проводиться.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалено у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для касаційного оскарження.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, а також про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених в пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 23.03.2021 року.