Справа № 742/3464/20
Суддя: Ільченко О. І.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/7/21
Єдиний унікальний № 742/3464/20
РІШЕННЯ
18 березня 2021 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Ільченка О.І., при секретарі Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Федоренка Анатолія Вікторовича, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до інспектора Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Федоренка А.В. та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови серії БАВ №021298 від 30.11.2020 у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121, ч.5 ст.121КУпАП відносно нього та закриття справи про адміністративні правопорушення, відносно нього.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 30.11.2020 інспектором патрульної поліції Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Федоренком А.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серія БАВ №021298 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Відповідно до винесеної постанови він, ОСОБА_2 , під час керування автомобілем HONDA CIVIK був не пристебнутий ременем безпеки відповідно до ч.5 ст.121 КУпАП та також визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП за п.31.4.3 ПДР України, а саме на розсіювачі зовнішніх світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання, що не відповідає дійсності. За наслідком складеної постанови, відповідно до ст.36 КУпАП на нього покладено обов`язок сплатити два штрафи у розмірі 51 грн та 340 грн. Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 і звернувся до суду, оскільки вважає її такою що не відповідає чинному законодавству, так як під час керування вище зазначеним транспортним засобом він був пристебнутий ременем безпеки, що може підтвердити пасажир, який перебував з ним в транспортному засобі. А щодо порушення ним нібито п. 31.4.3 ПДР України, то таке не було зафіксовано жодним чином, а саме замірів світлопроникності розсіювачів зовнішніх світлових приладів що могло б зменшити їх прозорість чи світло пропускання, поліцейський обмежився їх візуальним оглядом чого недостатньої для фіксації такого порушення, в зв`язку з чим жодних порушень ним не було допущено. Тому позивач був вимушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також зазначив, що працівником поліції його було зупинено неправомірно, він був пристебнутий ременем безпеки та на розсіювачах світлових приладів ніякого тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання не було.
Відповідач інспектор Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Федоренко А.В. в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутності. Долучити до матеріалів справи фото та відеодиск з яких вбачається порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а саме, що на автомобілі були встановлені задні габаритні ліхтарі які не відповідають ДСТУ 3649:2010 та пункту правил дорожнього руху 31.4.3 «ґ» ПДР України, яким заборонено експлуатацію транспортних засобів на розсіювачах світлових приладів яких нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
Предметом позову є постанова серії БАВ №021298 від 30.11.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ознаками ч.1 ст.121 та ч.5 ст.121 КУпАП.
Згідно оскаржуваної постанови вбачається, що 30.11.2020 о 23 год. 40 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HONDA CIVIK, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Київська, не був пристебнутий ременем безпеки, а також на автомобілі на розсіювачах зовнішніх світлових приладів нанесено тонування, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, чим порушено вимоги п.31.4.3 ґ; притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.121 та ч.5 ст.121 КУпАП з накладанням стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн та 51 грн відповідно до ст..36 КУпАП (а.с. 5).
Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (далі - ПДР).
Згідно з п. 1.1. ПДР України вони, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно приписів ч.1 ст.121 КУпАП підлягає адміністративній відповідальності керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Розділом 31 ПДР передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам, зокрема, коли на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання (пункт 31.4.3 ґ ПДР).
Розсіювач пропускає світловий потік і залежно від конструкції заломлює його. Інша функція розсіювача захист фари від зовнішніх впливів. Розсіювач виготовляється зазвичай із прозорого пластику. Нанесення тонування чи покриття на розсіювачі погіршує видимість транспортного засобу, внаслідок чого підвищується ймовірність виникнення дорожньо-транспортної пригоди.
Конструкція і технічний стан транспортних засобів, які експлуатуються повинні відповідати вимогам додатку до постанови Кабінету Міністрів України № 1166 від 22.12.2010 року «Про єдині вимоги до конструкцій та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються».
Державним стандартом ДСТУ 3649:2010 «Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження дорожніх транспортних засобів стосовно встановлення засобів освітлення та світлової сигналізації» п. п. 6.1.2 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» не дозволено застосування зруйнованих та з тріщинами на світло відбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, встановлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриття на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світло пропускання, змінює їх силу світла, світлорозподіл або колір.
Судом встановлено, що оскаржуваною постановою серії БАВ №021298 від 30.11.2020 позивач ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, а саме за керування 30.11.2020 в м.Прилуки автомобілем марки HONDA CIVIK, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу (тоновані фари).
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення; наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні.
Так, в судове засідання інспектором Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Федоренком А.В. на підтвердження правомірності постанови накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП за порушення пункт 31.4.3 ґ ПДР надано фото та відео зйомку, зафіксовану на службовий реєстратор, з яких достовірно вбачається, про нанесення тонування на розсіювачі світлових приладів у автомобілі марки HONDA CIVIK, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП; в постанові необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відмови від інших доказів, на які посилається правопорушник.
Надаючи оцінку досліджуваному доказу, суд акцентує увагу, що технічний стан та обладнання транспортного засобу під час їх експлуатації перевіряється візуально та з використанням засобів вимірювальної техніки відповідно до ДСТУ 3649-97 «Засоби транспортні дорожні. Експлуатаційні вимоги безпеки до технічного стану та методи контролю» без втручання в роботу (без розбирання) вузлів та агрегатів ТЗ, що перевіряються.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 цього Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці. Як вбачається з матеріалів справи, докази дотримання умов, передбачених ч.2 ст.40 Закону України "Про національну поліцію", були надані на технічних носіях з відеозаписом, які згідно змісту оскаржуваної постанови було зроблено на місці зупинки транспортного засобу позивача.
Отже, судом встановлено, що відповідачем, надані беззаперечні докази, які підтвердили правомірність його дій, та що позивач вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121 КУпАПпро порушення пункт 31.4.3 ґ ПДР. При винесенні постанови жодні права позивача, в тому числі і право на захист порушені не були, а тому постанова в цій частині про скасування адміністративного стягнення не підлягає задоволенню.
Що стосується адміністративного стягнення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, то суд приходить до наступного.
У відповідності до положення ч.5 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами у вигляді накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суду не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 відповідачем на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений КУпАП складена постанова про адміністративні правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст.77 КАС України, відповідно до яких обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.
Ввідповідачем суду не надано доказів того, що позивач дійсно керував транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки, а в самій постанові відсутні посилання на докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Необхідно визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського СРПП №3 Прилуцького ВП ГУНП у Чернігівській області Федренка Анатолія Вікторовича серії БАВ № 021298 від 30.11.2020 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді 51,00 грн штрафу та провадження в справі в цій частині закрити.
На підставі викладеного і у відповідності зі ст. 2, 5, 15, 72-77, 78, 79, 241-246, 250, 251 КАС України , ст.ст.121 ч.1, 222, 251, 254, 255, 256, 280, 288 КУпАП, ЗУ «Про дорожній рух», -
Позов ОСОБА_1 до інспектора Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Федоренка Анатолія Вікторовича, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.
Постанову поліцейського СРПП №3 Прилуцького ВП ГУНП у Чернігівській області Федренка Анатолія Вікторовича серії БАВ № 021298 від 30.11.2020 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді 51,00 грн штрафу скасувати та провадження в цій частині закрити.
У решті в задоволенні позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - 210,20 грн судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя О.Ільченко