Справа № 200/736/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року справа №200/736/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

за участю сторін по справі:

позивач: не прибув

відповідач: Сенников А.А.

третя особа1: не прибув

третя особа2: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Аканов О.О.) від 19 листопада 2020 року (повний текст складено 19 листопада 2020 року у м.Слов`янськ) по справі №200/736/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, треті особи Райгородоцька селищна рада, міськрайонне управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми Ф від 29.08.2017р. №52840-1315, від 29.05.2018р. №-0522,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми Ф від 29.08.2017р. №52840-1315, від 29.05.2018р. №-0522.

Ухвалою суду першої інстанції від 17 березня 2020 року залучено в якості третіх осіб - Райгородську селищну раду та Міськрайонне управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що додатковою угодою від 08.09.2009 року до договору оренди було встановлено розмір орендної плати на рік 26 943,48 грн., що відповідає 9% від нормативної оцінки землі розміром 299372,04 грн., що є вищим за 3% від мінімального розміру орендної плати, встановленої ст.288 ПУ України, а тому розрахунок податкового зобовязання відповідачем здійснено неправомірно.

Позивач та третя особа1, третя особа2 у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що 10.10.2007 р. між Райгородською селищною радою Слов`янського району Донецької області як орендодавцем та позивачем як орендарем укладено договір оренди землі, який зареєстровано в міському представництві Донецького регіонального філіалу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за №11.

Згідно пунктом 5 зазначеного договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 252793,35 грн..

08.09.2009р. між Райгородською селищною радою Слов`янського району Донецької області та позивачем укладено додаткову угоду про внесення змін до договору, зареєстрованого 10 жовтня 2007 р. №11, яка зареєстрована в Слов`янському районному відділі Донецького регіонального філіалу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Пунктом 1 зазначеної додаткової угоди змінено умови договору та викладено їх в новій редакції:

нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 299372,04 грн.

орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 299372,04 грн., що становить 26943,48 грн. за рік рівними частками по строкам до 15 серпня та 15 листопада поточного року.

Листом від 14.02.2017р. №133/09-08 відповідачу Райгородською селищною радою Слов`янського району Донецької області надано інформацію щодо договорів землі, укладених з фізичними особами, з додатку до якого вбачається, що за договором №11 орендна плата складає 51069,12 грн. за рік.

Листом від 23.01.2018р. №34/01-24/13 відповідачу Райгородською селищною радою Слов`янського району Донецької області надано інформацію щодо договорів землі. укладених з фізичними особами, з додатку до якого вбачається, що за договором №11 орендна плата складає 54133,26 грн. за рік.

29.08.2017р. ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №52840-1315, яким визначено загальну суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 54133,27 грн..

Згідно розрахунку грошових зобов`язань з орендної плати за землю за 2017 рік, сума грошового зобов`язання складає 54133,27 грн. (601480,78 (нормативно грошова оцінка ділянки) x 9% (орендна ставка)).

29.05.2018 р. ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №№-0522, яким визначено загальну суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 54133,27 грн..

Згідно розрахунку грошових зобов`язань з орендної плати за землю за 2018 рік, сума грошового зобов`язання складає 54133,27 грн. (601480,78 (нормативно грошова оцінка ділянки) x 9% (орендна ставка)).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

У відповідності до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункт 287.5 статті 287 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 цього кодексу платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковим кодексом визначається обов`язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу).

Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону «Про оренду землі».

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХII Податкового кодексу України.

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За приписами підпункту 288.4 статті 288 цього кодексу розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу), та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Згідно підпунктів 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу (в редакції до 01.01.2018р.) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки;

За приписами підпункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що відповідальною особою за нарахування позивачу сум орендної плати за землю є контролюючий орган.

При визначенні розміру орендної плати у спірних правовідносинах, відповідач повинен був керуватися положеннями статті 288 Податкового кодексу України та нарахування орендної плати здійснювати виходячи із розміру орендної плати, встановленої у договорі оренди, але при цьому річна сума платежу не може бути менше 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не більше ніж 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавецем визначено нижню та верхню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Таким чином, до моменту внесення до договору оренди земельної ділянки відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Кодексу, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 29 серпня 2019 року у справі №805/3967/16-а.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, спірними податковими повідомлення-рішеннями відповідачу було визначено суму грошових зобов`язань з орендної плати за землю за 2017-2018 роки у сумі 54 133,27 грн. за рік, виходячи із розміру 9 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка згідно відомостей ГУ Держгеокадастру у Донецькій області у 2017-2018 роки становила 601480,78 грн. (601480,78 грн. грн. х 9%= 54 133,27 грн.) ( а.с.190).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень та визначенні розміру орендної плати у спірних правовідносинах, відповідач правомірно керувався положеннями статті 288 Податкового кодексу України та здійснив нарахування орендної плати виходячи із розміру орендної плати, встановленої у договорі оренди 9 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що не перевищує верхню граничну межу річної суми платежу -12 відсотків нормативної грошової оцінки.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Посилання позивача на ті обставини, що в договорі оренди спірної земельної ділянки сторони не визначали, що орендна плата буде встановлюватись автоматично в розмірі 9% від нормативної оцінки землі, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки у п.9 договору оренди землі від 10.10.2007 р. та додаткової угоди від 08.09.2009р. чітко визначено розмір орендної плати 9% від нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року по справі №200/736/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року по справі №200/736/20-а залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 23 березня 2021 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 23 березня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з 23 березня 2021 року та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.Г. Гаврищук

А.А. Блохін

І.В. Сіваченко