Справа № 200/590/21-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 р. Справа№200/590/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області (далі - відповідач), відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи суддею період роботи з 04.03.1991 року по 03.03.1993 року на посаді члена колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи суддею період роботи з 04.03.1991 року по 03.03.1993 року на посаді члена колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів та призначити позивачу з 30.09.2020 року довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків грошового утримання (заробітної плати) працюючого на відповідній посаді судді.

В обґрунтування позовних вимог позивач, серед іншого, посилається на те, що 03 грудня 2020 року позивач, через свого представника, звернулась до відповідача із запитом та вимогою здійснити їй нарахування довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків грошового утримання (заробітної плати) працюючого на відповідній посаді судді, проте, відповідач, листом від 09.12.2020 року, повідомив позивача про відсутність підстав для призначення довічного грошового утримання судді у відставці в такому розмірі.

Позивач із вказаним не погоджується та стверджує, що при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем протиправно не зараховано до її стажу роботи суддею період роботи з 04.03.1991 року по 03.03.1993 року на посаді члена колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів, який підлягає зарахуванню, що призвело до зменшення розміру грошового утримання.

З посиланням на норми Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" позивач вважає дії відповідача щодо відмови у перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання протиправними та такими, що порушують право позивача на отримання довічного грошового утримання судді у розмірі, визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, зазначив, що з 30.09.2020 року ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України № 1402-VIII).

Вказує, що згідно статті 137 Закону України № 1402-VІІІ, який діяв на час звернення позивача за призначенням довічного грошового утримання, до стажу роботи на посаді судді зараховується: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідач звертає увагу, що зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді члена колегії адвокатів цією статтею не передбачено.

Зазначає, що згідно зі ст.142 Закону № 1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідач стверджує, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 27 років 06 місяців 25 днів, то розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 64 відсотки суддівської винагороди (50+(7*2%)).

Також, відповідач, посилаючись на Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2 вказує, що суд не може керуватися вимогами позивача щодо нарахування відповідного відсотку при розрахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки це буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року у задоволенні заяви представника позивача про залучення третьої особи у якості відповідача - відмовлено. Прийнято до розгляду заяву представника ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 03 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року замінено первісного відповідача у справі №200/590/21-а - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, належним відповідачем - Управлінням Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: вул. вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302, ). Вирішено розпочати розгляд справи №200/590/21-а спочатку та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 11-14).

Відповідач, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, , місцезнаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302 є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 18 листопада 2019 року № 1426-4021 (а.с. 15), згідно з якою позивач постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 і перемістилась та зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_3 від 24 грудня 1975 року та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Першого апеляційного адміністративного суду № 03-26/34814/20 від 29.09.2020 року судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала:

- з 04.03.1991 року по 03.03.1993 року член колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів;

- з 04.03.1991 року по 26.12.1999 року народним суддею Ясинуватського міського народного суду Донецької області;

- з 27.12.1999 року по 16.04.2008 року суддею Калінінського районного суду м. Донецька;

- з 17.04.2008 року по 28.09.2018 року суддею Донецького апеляційного адміністративного суду;

- з 01.10.2018 року по 29.09.2020 року суддею Першого апеляційного адміністративного суду (а.с. 16, 18-34).

22 вересня 2020 року рішенням Вищої ради правосуддя № 2679/0/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Першого апеляційного адміністративного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 171).

Наказом голови Першого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року № 77/к, на виконання зазначеного рішення, суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату суду у зв`язку із звільненням з посади судді у відставку (а.с. 174).

30 вересня 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії, щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII (а.с. 141).

До заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII позивачем були надані наступні документи:

- заяву про призначення/перерахунок пенсії;

- паспорт або ID-картка або посвідка серії НОМЕР_1 ;

- довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1426-4021;

- довідку про джерела доходів з 01.07.2000 року № 04-29/34821/20;

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 19.04.2012 року;

- інші документи (розрахунок стажу, рішення про звільнення) № 77/К, № 03-26/34814/20; 2679/0/1520;

- трудову книжку або документи про стаж № 0376544 (а.с. 142).

За наслідком розгляду поданої заяви та доданих документів відповідач 01.10.2020 року призначив позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 30.09.2020 року в розмірі 64% пенсії від заробітку, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, що підтверджується протоколом "Про перерахунок пенсії".

Вказано, що страховий стаж (повний) складає: 44 років 08 місяців 7 днів; страховий стаж до 01.01.2004 року складає: 27 років 11 місяців 7 днів; страховий стаж після 01.01.2004 року складає: 16 років 9 місяців 0 днів (а.с. 139).

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Першого апеляційного адміністративного суду № 03-26/34814/20 від 29.09.2020 року, загальний стаж роботи позивача становить 29 років 06 місяців 24 днів та складається з: член колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів - 2 роки 00 місяців 00 днів; народний суддя - 06 років 09 місяців 23 днів, суддя Калінінського районного суду м. Донецька - 08 років 03 місяців 20 днів; суддя Донецького апеляційного адміністративного суду - 10 років 05 місяців 12 днів; суддя Першого апеляційного адміністративного суду - 01 рік 11 місяців 29 днів (а.с. 170).

26 листопада 2020 року представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області з адвокатським запитом про надання інформації стосовно розрахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці (40-42).

01 грудня 2020 року Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, відповідно до Закону України від 02.10.1996 року № 393/96 «Про звернення громадян», розглянуло звернення представника позивача та супровідним листом № 0531-02-8/12951 від 01.12.2020 року надало довідку про розмір довічного утримання суддів № 353/02-25/7 та копії електронної пенсійної справи щодо щомісячного довічного грошового утримання (а.с. 51-53).

03 грудня 2020 року представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області з адвокатським запитом про надання інформації та вимогою здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 % грошового утримання з дня призначення, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (а.с. 43-46).

На звернення представника, відповідач листом №641-849/А-02/8-0531/20 від 09.12.2020 року повідомило, що з 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402).

Відповідачем вказано, що згідно статті 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», який діяв на час звернення позивача за призначенням довічного грошового утримання, до стажу роботи на посаді судді зараховується: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону № 1402 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Зазначено зі ст. 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Судді, призначені чи обрані на посаді до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначено, що оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 27 років 06 місяців 25 днів, то розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 64 відсотка суддівської винагороди (50+(7*2%)).

Згідно з наданою довідкою про суддівську винагороду щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29.09.2020 року № 04-29/34821/20 утримання судді у відставці ОСОБА_1 складає 208098,00 грн.

Вказано, що щомісячне грошове утримання судді у відставці розраховано позивачу вірно відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 47-48).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України №1402-VIII).

Відповідно до пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1402-VІІІ, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

За положеннями частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону України №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Абзацом 4 пункту 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1402-VIIІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зокрема зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

З урахуванням наведеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

Таким чином, згадані вище положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII втратили чинність з 18.02.2020 року.

Як наслідок, з 18.02.2020 року на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення статті 142 Закону №1402-VIII.

Як встановлено судом, відповідно до рішення ВРП від 22 вересня 2020 року за №2679/0/15-20 позивача звільнена з посади судді Першого апеляційного адміністративного суду, в зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 171), а тому обчислення щомісячного довічного грошового утримання має здійснюватися відповідно до положень статті 142 Закону №1402-VIII.

Суд зазначає, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не розмежовує поняття "суддівський стаж" в розрізі його правозастосування (чи то при звільненні, чи то при обрахунку суми щомісячного довічного утримання).

Позивач була призначена народною суддею Ясинуватського міського народного суду Донецької області 04.03.1993 року і на час її призначення на посаду судді, питання визначення стажу, який дає право судді на відставку, регулювався частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII (в редакції чинній на день набуття позивачем статусу судді) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Згідно з частиною 2 статті 137 Закону 1402-VIIІ, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом №2447-VIII, яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, частиною першою статті 7 Закону №2862-ХІІ, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який, як правило, мав стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

З огляду на зазначене, право на зарахування двох років стажу роботи в галузі права мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-XII на день їх обрання.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, додатково двох років роботи в галузі права.

Аналогічний правовий висновок був зроблений Верховним Судом у рішенні від 22 листопада 2018 року (справа № 9901/805/18), залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року.

Суд зазначає, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 на сторінках 7-8 зазначено про те, що 05.12.1985 року вона прийнята стажером, з 02.06.1986 року переведена в адвокати в Донецьку обласну колегію адвокатів, а з 04.03.1993 року призначена на посаду народного судді Ясинуватського міського народного суду Донецької області (а.с.22).

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розрахованого Першим апеляційним адміністративним судом 29.09.2020 року №03-26/34814/20, позивачу зараховано стаж тривалістю 2 роки у період її роботи в Донецькій обласній Колегії адвокатів (а.с.170).

При обранні на посаду судді, позивачу було враховано два роки роботи адвокатом Донецькій обласній Колегії адвокатів як стаж роботи за юридичною спеціальністю.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді в розмірі 27 років 03 місяці 24 дні, в силу частини 1 статті 7 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII, частини 2 статті 137 Закону 1402-VIIІ, абз. 4 п. 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1402-VIIІ, підлягають зарахуванню два роки стажу (досвіду) роботи позивача в Донецькій обласній колегії адвокатів (до обрання її народним суддею Ясинуватського міського народного суду Донецької області).

Виходячи з наведеного, стаж роботи позивача на посаді судді становить 29 років 06 місяців 24 дні, а розмір її довічного грошового утримання повинен складати 68% відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% + 18% (9 відпрацьованих років понад 20 років х 2%), обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, дії відповідача із визначення вказаного стажу позивача у 27 років 06 місяців 25 днів (а.с. 139) та визначення відсоткового розміру (64%) грошового утримання, є протиправними та необґрунтованими, а позовні вимоги в частині визнання вказаних дій протиправними є обгрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

При вирішенні вказаної справи судом також враховано правові висновки щодо аналогічних правовідносинах, які викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24 жовтня 2019 року (справа № 9901/2/19).

Щодо посилання відповідача на те, що суд не може керуватися вимогами позивача щодо нарахування відповідного відсотку при розрахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити про те, що дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

У спірних правовідносинах єдиним правомірним варіантом поведінки відповідача було зарахування до стажу роботи суддею, періоду роботи позивача з 04.03.1991 року по 03.03.1993 року на посаді члена колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів, що, у свою чергу, є підставою для визначення стажу роботи позивача на посаді судді - 29 років 06 місяців 24 дні та визначення розміру її довічного грошового утримання у 68% відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає про те, що відповідно до матеріалів справи позивачу 30.09.20 р. вже було призначене довічне грошове утримання, отже, підстави для зобов`язання відповідача призначити таке утримання відсутні.

У той же час, зобов`язання судом відповідача зарахувати позивачу додатково 2 роки до стажу роботи на посаді судді та визначення розміру її довічного грошового утримання у 68% відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (замість 64%), створює підстави для перерахунку відповідачем розміру призначеного позивачу грошового утримання та виплати їй недоплаченої частини утримання, починаючи з дати призначення.

Проте, жодних вимог про зобов`язання відповідача провести відповідний перерахунок та виплатити недоплачене грошове утримання позовна заява не містить.

Таким чином, задовлення позовних вимог, у спосіб визначений позивачем не буде ефективним та не призведе до відновлення її порушеного права.

Враховуючи викладене, суд, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та задовольнити адміністративний позов, шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу, на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи суддею, періоду роботи з 04.03.1991 року по 03.03.1993 року на посаді члена колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів, а також шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу, на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи суддею, період роботи з 04.03.1991 року по 03.03.1993 року на посаді члена колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів та зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 30.09.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум довічного грошового утримання.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу представником позивача надано:

- копію договору про надання правової допомоги №1056/20 від 26.11.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатом - Корнієнко Андрієм Андрійовичем (а.с.9-10);

- акт № 1 від 11.01.2021 року надання послуг з калькуляцією погодинних витрат згідно Договору № 1056/20 від 26 листопада 2020 року про надання правничої допомоги, відповідно до якого узгоджена вартість послуг складала 5000,00 грн.(а.с. 55);

- копію квитанції № 39 від 30.11.2020 року на суму 4999,00 грн. за оплату послуг за договором № 1056/20 від 26.11.2020 року (а.с. 55)

Згідно з наданим актом надання послуг з калькуляцією погодинно витрат адвокатом Корнієнко Андрієм Андрійовичем (керуючий партнер АО «JUSTICE GROUPE») згідно Договору № 1056/20 від 26 листопада 2020 року, визначено вартість витрат правничої допомоги адвоката по даній адміністративній справі з розрахунку оплати гонорару та містить детальний опис робіт на загальну суму 5000,00 грн. (а.с. 55).

На підтвердження сплати позивачем 5000,00 грн. за надання послуг (правничої допомоги) передбачених Договором від 26.11.2020 року № 1056/20 надано квитанцію № 39 від 30.11.2020 року на суму 4999,00 грн. (а.с. 55).

Отже, позивачем, фактично, станом на момент розгляду справи, понесено 4999,00 грн. витрат на оплату допомоги адвоката.

Згідно з ч.ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, ч. 6 ст. 134 КАС України визначає, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе лише за умови заявлення про це відповідного клопотання іншою стороною.

Проте, суд зазначає, що жодних клопотань про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу відповідачем суду заявлено не було.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню, а вказана сума витрат має бути стягнена на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законом України від "Про судоустрій і статус суддів" 02.06.2016 № 1402-VIII, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - IV, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 , на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи суддею, періоду роботи з 04.03.1991 року по 03.03.1993 року на посаді члена колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області (, місцезнаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302) зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи суддею, період роботи з 04.03.1991 року по 03.03.1993 року на посаді члена колегії адвокатів Донецької обласної Колегії Адвокатів.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області (, місцезнаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302) здійснити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків грошового утримання працюючого судді, що працює на відповідній посаді, починаючи з 30.09.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум довічного грошового утримання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок та 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області (, місцезнаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302).

Повне судове рішення складене 23 березня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч