Справа № 360/1011/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

23 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1011/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області, за яким просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області №12/38 від 25.06.2018 про відмову ОСОБА_1 в погодженні надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, розташованих за межами населених пунктів, які за даними Державного земельного кадастру враховуються за Біловодською селищною об`єднаною територіальною громадою Біловодського району Луганської області Бараниківського старостинського округу площею 2,0000га угіддя-рілля;

- зобов`язати Біловодську селищну раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2.0 га . розташованої за межами населених пунктів, які за даними Державного земельного кадастру враховуються за Біловодською селищною об`єднаною територіальною громадою Біловодського району Луганської області Бараниківського старостинського округу.

Ухвалою від 09.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 7-ми (семи) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду із нормативним обґрунтуванням та зазначенням причин з яких було пропущено строк звернення до суду та їх документальним підтвердженням.

18 березня 2021 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 9866/2021 від позивача надійшло клопотання від 16.03.2021 про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду позивач зазначив, що рішення Біловодської селищної ради про відмову в паданні мені дозволу па розроблення проекту землеустрою було прийнято 25 червня 2018 року, причини відмови особисто мені в наданні дозволу в рішенні взагалі не вказані.

Про невідповідність прийнятого Біловодською селищною радою Біловодського району Луганської області рішення вимогам Закону України« Про особисте селянське господарство» та Земельного Кодексу України позивач дізнався в вересні 2020 року із засобів масової інформації, після чого одразу звернувся до юриста за консультацією щодо правомірності прийнятого відповідачем рішення.

Тоді ж, в вересні 2020 року позивач звернувся до селищного голови з заявою про надання роз`яснення щодо причин прийнятого ними рішення відносно позивача і з листа заступника селищного голови він дізнався про причини відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Позивач не міг передбачити, що селищна рада, яка покликана захищати права та законні інтереси громадян Біловодського району, мешканцем якої є позивач, може ці права порушувати.

Позивач не має юридичної освіти, у зв`язку з чим не міг знати, що його права на отримання землі ,як учаснику бойових дій АТО, порушуються. Позивача з приводу цього компетентні органи не інформували.

Розглянувши зазначене клопотання позивача суд дійшов такого висновку.

Згідно з статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно- правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа «Gradescolo S.R.L. проти Молдови».

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі № 800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 03.04.2008).

Як вже зазначалось вище практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Девеер проти Бельгії»).

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Законодавче обмеження строків звернення до суду насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Як уже згадувалося вище, позовну заяву відповідно до ч. 2 ст.122 КАС України може бути подано в шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому суд зауважує, що вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/30/17 (9901/328/18).

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі № 816/1630/17.

Проте, порушуючи питання про поновлення строку на звернення до суду із цим позовом, позивач не вказав поважних причин, які б, за наявності у нього заінтересованості у відновленні своїх прав шляхом доведення помилковості (за твердженням позивача) рішення Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області №12/38 від 25.06.2018, свідчили про відсутність у нього можливості дізнатися про підстави відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а відтак і можливості своєчасного подання відповідного позову в 2018 році.

Необхідність отримання роз`яснень щодо причин прийнятого відповідачем рішення відносно позивача не можна визнати поважними причинами пропуску процесуального строку.

Оцінивши мотиви клопотання, суд з`ясував, що позивачем в обґрунтування достатніх підстав для поновлення строку звернення до суду надав лист заступника селищного голови від 10.09.2020 № 01-3-31/1938, з якого він дізнався про причини відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Таким чином, суд встановив, що позивачем не надано суду доказів поважності причин пропуску такого строку.

За сукупністю вказаного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу позивача, що відповідно до вимог статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що надає впевненості іншим учасникам правовідносин.

При цьому, саме позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. В іншому випадку - виникають підстави для зловживання процесуальними правами.

Згідно із частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги те, що позивачем не наведено поважних підстав для поновлення строку звернення до суду, у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду слід відмовити та повернути позовну заяву з додатками позивачеві.

Керуючись статтями 169, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяІ.В. Тихонов