Справа № 640/23207/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 березня 2021 року справа №640/23207/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві)
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 липня 2019 року №0/2651

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, вважаючи протиправним оподаткування будинку, який знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та її матері; при цьому, мати позивача вже сплатила податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а нарахування оскаржуваним податковим повідомленням рішенням ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, призведе до подвійного оподаткування спірного майна.

Ухвалою від 02 грудня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/23207/19 в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки за спільною згодою співвласників визначено, що платником податку на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянин ОСОБА_2 ; відповідно до інформаційно телекомунікаційних систем баз даних контролюючих органів ОСОБА_1 не є платником податку, а тому ГУ ДПС у м. Києві відкликало податкове повідомлення-рішення від 16 липня 2019 року №0-2651.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що, станом на дату отримання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 не надходило жодних рішень про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач вказав, що згідно підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України ГУ ДПС у м. Києві відкликало оскаржуване податкове повідомлення-рішення, про що позивачу направлено відповідного листа.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Право платника податків оскаржити рішення контролюючого органу передбачено пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16 липня 2019 року №0-2651 на підставі підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомого майна» за 2018 рік у сумі 851,65 грн.

Як вбачається зі змісту відзиву, вказана сума податку визначена позивачу на житловий будинок загальною площею 260,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявні у справі докази підтверджують, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок загальною площею 260,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до підпункту 266.1.1 підпункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпункт «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб здійснюється наступним чином: якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Згідно з підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Таким чином, у випадку якщо об`єкт нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є один з осіб-власників, визначений за їх згодою, якщо інше не встановлено судом. При цьому база оподаткування об`єкта житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Разом із тим, як підтверджують наявні у справі докази та визнається сторонами, позивач не є платником податку на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за спільною згодою співвласників нерухомого майна, подана до контролюючого органу від 01 жовтня 2019 року, визначено, що платником податку на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянин ОСОБА_2 .

Таким чином, відповідач визнає, що ОСОБА_1 у межах спірних правовідносин не є платником, а сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначена помилково.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 16 липня 2019 року №0-2651 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, виходячи із такого.

Відповідно до пункту 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, зокрема якщо: контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

Пункт 60.3 статті 60 Податкового кодексу України встановлює, що у випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Однак, у справі відсутні докази, які б підтверджували скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 16 липня 2019 року №0-2651, та, відповідно, доказів його відкликання.

Посилання відповідача на норми підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки вказана правова норма встановлює підстав для відкликання податкового повідомлення-рішення у разі помилкового визначення суми податкового зобов`язання особі, яка не є платником податку на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16 липня 2019 року №0/2651.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; ідентифікаційний код 43141267).

Суддя В.А. Кузьменко