Справа № 418/334/21
Суддя: Чехов С. І.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справі № 418/334/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Кірічевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду смт. Мілове адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рябцева Олексія Олександровича до Державної прикордонної служби України Східного регіонального управління Луганського прикордонного загону ВПС «Мілове» ім. В. Банних інспектора прикордонного контролю Франчук Тетяни Анатоліївни про визнання дій протиправними та скасування постанови №143219 від 22.01.2021 року про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернувся представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рябцев О.О. у якому просить скасувати постанову № 143219 від 22.01.2021 року винесену відносно нього за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, а провадження у адміністративній справі закрити. Звільнити позивача від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Свій позов обґрунтовує тим 22 січня 2021 року постановою № 143219 в.о. начальника відділення загального зв`язку ВПС «Мілове» ім. В. Банних - капітаном Франчук Т.А. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Згідно із вказаною постановою № 143219 від 22.01.2021 року о 02 год. 00 хв. під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено позивача ОСОБА_1 , який пояснив, що приблизно о 21 годині 00 хвилин 21.01.2021 року перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску державного кордону України н.п. Маринівка в на напрямку н.п. Куйбишево Російська Федерація здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації чим порушив п. З Порядку в`їзду осіб переміщених товарів на ТОТ у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2019 року за № 815, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Відповідачем не зазначено даних щодо доказів порушення останнім порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, що свідчить про непідтвердженість кваліфікації та недоведеність дій позивача як правопорушника саме за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. З постановою позивач не згоден, та наполягає на скасуванні. Під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності були допущені порушення норм діючого законодавства, а саме: належних доказів стосовно наявності факту зазначеного порушення позивачу не було надано; вказаною уповноваженою особою позивач не роз`яснювались його права і обов`язки; не було запропоновано скористатись правом на юридичну допомогу, пояснення та прохання позивача щодо надання ним належних доказів нібито вчиненого адміністративного порушення були проігноровані відповідачем та не враховувались під час складання постанови; посадовою особою не досліджувались та не вивчались в повному обсязі всі обставини, що підлягають обов`язковому з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився однак був належно повідомлений про час місце розгляду справи в адміністративному позові просив розглядати справи за його відсутністю.

Відповідач начальник ВІПС (тип А) ВПС «Мілове» ім. В. Банних капітан Франчук Т.А. до судового засідання не з`явилась, однак була належно повідомлена про час, місце розгляду справи про причину неявки не повідомила. Проти адміністративного позову відповідачем ОСОБА_2 був представлений відзив у якому вона просить у задоволенні адміністративного позову позивачу відмовити. Свій відзив обґрунтовує тим, що позовні вимоги позивача не визнає. Як слід з ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що в`їзд осіб переміщення товарів на тимчасово окуповану території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюється через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього порядку. 22 січня 2021 року на ділянці проведення операції об`єднаних сил в межах Донецької та Луганської областей функціонували усі визначені КПВВ про що наявна інформація в інтернет виданнях та на сайтах операції об`єднаних сил, Державної прикордонної служби, Східного регіонального управління та відповідних прикордонних загонів у зв`язку з чим позивач мав фізичну можливість в законний спосіб здійснити виїзд з тимчасово окупованих територій України. Позивач під час перетину державного кордону України з території Російської Федерації в пункті пропуску «Мілове» пояснив, що 22 січня 2021 року перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої територією України до Російської Федерації через тимчасово недіючий пункт пропуску «Успенка», чим порушив порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях. Під час надання пояснень позивач не вказував на будь яких заперечень або зауважень до змісту відібраних пояснень та не надавав будь яких документів, які звільняли позивача від адміністративної відповідальності або пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна заява позивача про доведення його права на отримання безоплатної правової допомоги. Даною заявою позивач відмовляється від правової допомоги та бажає захищати себе особисто. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення також наявна пам`ятка якою до позивача доведені положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення були враховані обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, щире розкаяння винного та винесено мінімальне стягнення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач знає порядок виїзду з тимчасово окупованої території України однак навмисно порушив визначений порядок.

Представник від Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса до судового засідання не з`явився однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи, причину неявки до суду не повідомив. Відзиву з запереченнями надано не було.

Дослідивши матеріли справи, а саме копію постанови про накладання адміністративного стягнення № 143219 від 22.01.2021 року відносно позивача, копію паспорта та картку фізичної особи-платника податків позивача, самий адміністративний позов позивача, з боку відповідача копію паспорта позивача, копію письмових пояснень, копію постанови про накладання адміністративного стягнення, копію рапорту прапорщика ОСОБА_3 , копію заяви про відмову у наданні правової допомоги,копію пам`ятки про роз`яснення ст. 268 КУпАП, ст.63 Конституції України слід прийти до думки про можливе часткове задоволення позовних вимог, оскільки:

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2, ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно до ст. 278 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Як слід з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінюючи надані докази керується ст. 90 КАС України з якої слід, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як слід з ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Норма цього закону відсилає до нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, яким є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій» визначена Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року.

Відповідно до п. 3 згаданого Порядку в`їзду/виїзду осіб та транспортних засобів за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Стороною відповідача не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій як з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так й доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

З наданих стороною відповідача матеріалів справи мається копія рапорту який на думку відповідача є доказ у якому посадова особа повідомила начальника ВІПС (тип А) ВПС «Мілове» ім. В. Банних капітана Франчук Т.А., що під час проведення паспортного контролю, було встановлено, що позивач 22 січня 2021 року о 18 годині в н.п. Маринівка тимчасово окупована територія України Донецьк Російська Федерація здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації. У своєму відзиві з запереченнями факт здійснення незаконного перетину державного кордону було вказано на рапорт як доказ на підставі якого складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Однак суд відноситься до рапорту прапорщика ОСОБА_3 критично. Рапорт не є доказом його слід вважати як повідомлення старшому прикордонних нарядів в ППр. «Мілове». З таких підстав до відзиву з запереченнями слід віднестися критично та не брати викладене в ньому до уваги як маюче місце подія.

Визнання позивачем себе винним у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладання на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правильність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Відповідачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності їх дій з прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності дотриманню порядку складання цієї постанови та ознайомлення з нею, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення і на спростування адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, слід прийти до висновку у задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог оскільки відповідачами не були надані докази які б вказували на існуючий склад адміністративного правопорушення у позивача, саму постанову про накладання адміністративного стягнення скасувати а саму справу закрити.

Що стосується звільнення позивача від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП суд приходить до думки про відмову у задоволенні заявленого, оскільки відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України слід, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже вирішувати підстави ст.22 КУпАП на яку наполягає представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рябцев О.О. у суду немає можливості оскільки адміністративне судочинство не передбачає такої процесуальної дії і в цій частині адміністративного позову належить відмовити.

Позивачем при подачі адміністративного позову був сплачений судовий збір у сумі 454,00 гривні та задоволено позовні вимоги .

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України «При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.» З таких підстав судові витрати згідно пропорційності становлять 454 гривень: 2= 227 гривень які підлягають поверненню позивачу.

З таких підстав судові витрати понесені позивачем які становлять 227 гривень підлягають поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 20, 71, 77, 86, 90, 159-163, 186 КАС України, ст.ст. 222-1, 247, 251, 258, 286 КУпАП, ст. 33, 55 Конституції України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рябцева Олексія Олександровича - задовольнити.

Скасувати постанову № 143219 від 22 січня 2021 року, винесену в.о. начальником ВІПС (тип А) капітаном Франчук Тетяною Анатоліївною відносно ОСОБА_1 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП закрити.

В частині звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП відмовити.

Стягнути з Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним при подачі адміністративного позову судовий збір у сумі 227 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення, шляхом направлення скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Суддя: С.І. Чехов