Справа № ЗД/380/86/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № ЗД/380/86/20 пров. № А/857/2216/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Шевчук С.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Брильовський Р.М.) про забезпечення позову, постановлену в порядку письмового провадження в м.Львові 23 грудня 2020 року у справі №ЗД/380/86/20 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову, інші особи, які можуть отримати статус учасника справи: відповідач - Антимонопольний комітет України,

В С Т А Н О В И В:

21.12.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, просив зупинити дію подання Антимонопольного комітету України від 26.11.2020 №128-26.13/104-19/561-спр «Про попередні висновки за результатами розгляду справи №128-26.13/104-19» до набрання законної сили судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду по справі, яка буде відкрита на підставі позовної заяви, поданої адвокатом Свідуновичем Р.І. до Антимонопольного комітету України про визнання неправомірними дій або заборонити Антимонопольному комітету України, будь-яким органам та структурним підрозділам вчиняти дії на підставі подання Антимонопольного комітету України від 26.11.2020 №128-26.13/104-19/561-спр «Про попередні висновки за результатами розгляду справи №128-26.13/104-19», а саме заборонити приймати у справі №128-26.13/104-19 будь-які рішення до набрання законної сили судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду по справі, яка буде відкрита на підставі позовної заяви, поданої адвокатом Свідуновичем Р.І. до Антимонопольного комітету України про визнання неправомірними дій.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року заяву задоволено частково: заборонено Антимонопольному комітету України та будь-яким органам та структурним підрозділам вчиняти дії на підставі подання Антимонопольного комітету України від 26.11.2020 №128-26.13/104-19/561-спр «Про попередні висновки за результатами розгляду справи №128-26.13/104-19» в частині, що стосується Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (), зокрема заборонити приймати будь-які рішення щодо Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» у справі №128-26.13/104-19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі, що повинна бути подана протягом 10 днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки неотримання матеріалів справи №128-26.13/104-19 для ознайомлення, призведе до неналежного захисту прав та свобод АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та поставить в нерівне становище заявника як представника Клієнта щодо органу державної влади в особі Антимонопольного комітету України. Суд першої інстанції врахував повідомленні заявником обставини, які підтверджуються доказами доданими до заяви про забезпечення позову, зокрема, що розгляд справи відбудеться 24.12.2020, а на даний час, заявник як адвокат АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» не може здійснювати представництво Клієнта, оскільки з боку Антимонопольного комітету України не вчиняється жодних дій щодо надання можливості заявнику ознайомитися із справою. Суд першої інстанції вважав, що у разі прийняття Антимонопольним комітетом України 24.12.2020 рішення у справі №128-26.13/104-19 для відновлення прав заявника необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Антимонопольний комітет України подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що спори, що виникають у відносинах, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, а тому суд першої інстанції постановив вказану ухвалу за межами своєї юрисдикції. Скаржник, окрім того, зазначає, що подання про попередні висновки за результатами розгляду справи не можна класифікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника, адже воно регулює процедурні відносини на предмет наявності чи відсутності порушення законодавства про захист економічної конкуренції та не є остаточним рішенням. Скаржник вказує, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є неспівмірними із негативними наслідками для Комітету та спрямовані на втручання у дискреційні повноваження органу влади.

Заявник подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що суд ухвалив оскаржувану ухвалу з дотриманням правил юрисдикції та правомірно не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 24.04.2019 у справі №820/2953/18, від 02.07.2019 у справі №910/23000/17, від 03.07.2019 у справі №922/3506/18, від 13.11.2019 у справі №640/2475/19, оскільки такі стосуються правовідносин, які виникли у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України та його органів. Вказує, що законодавством не передбачена виключна юрисдикція спору, якщо відсутнє рішення Антимонопольного комітету України, яке підлягає оскарженню виключно в порядку господарського судочинства. Заявник зазначає, що Антимонопольний комітет помилково вважає вжиття судом заходів забезпечення позову втручанням у його дискреційні повноваження. Звертає увагу, що в межах даної справи виник спір між адвокатом та Антимонопольним комітетом України. Вважає, що Антимонопольний комітет України намагається зменшити вагу та значення стадії розслідування справи в ході, якої встановлюються обставини, збираються докази та формується фактично позиція Комітету по справі. Переконаний, що забезпечення позову не вказує на перебирання судом функцій Антимонопольного комітету України щодо прийняття рішення за результатами розгляду подання про попередні висновки у справі №128-26.13/104-19, оскільки вжиті судом першої інстанції заходи є тимчасовими та покликані лише для запобігання ускладненому відновленню прав заявника в майбутньому у випадку, якщо такий захід не був би судом застосований. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні 18.02.2021 представник скаржника апеляційну скаргу підтримав, заявник в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого, з огляду на дотримання строків розгляду апеляційної скарги та можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, відмовлено.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що 10.12.2020 між АТ «Львівгаз» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №4-20, відповідно до умов якого АТ «Львівгаз» (Клієнт) доручив заявнику здійснювати юридичний супровід справи №128-26.13/104-19, розпочатої Антимонопольним комітетом України щодо порушення АТ «Львівгаз» законодавства про захист економічної конкуренції.

З метою підготовки заперечень ОСОБА_1 11.12.2020 подав до Антимонопольного комітету України клопотання про ознайомлення із матеріалами справи №128-26.13/104-19.

З огляду на те, що справа №128-26.13/104-19 складається з 32 томів по 250 аркушів, ОСОБА_1 просив продовжити строк для надання відповіді на подання від 26.11.202020 №128-26.13/104-19-спр про попередні висновки у справі №128-26.13/104-19 та відкласти розгляд справи призначений на 24.12.2020.

Оскільки, як зазначив позивач, в телефонному режимі працівником Антимонопольного комітету України повідомлено, що незважаючи на те, коли ОСОБА_1 ознайомиться з матеріалами справи та зможе підготувати обґрунтовані заперечення, розгляд справи відбудеться 24.12.2020 без відкладень.

16.12.2020 ОСОБА_1 клопотав про продовження строку для надання відповіді на подання від 26.11.2020 №128-26.13/104-19/561-спр про попередні висновки у справі №128-26.13/104-19 та відкласти розгляд справи по суті на іншу дату з урахуванням принципу розумності, справедливості та змагальності сторін.

Так як станом на час подання заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову Антимонопольний комітет України не надав ОСОБА_1 відповіді на зазначене клопотання, вважаючи, що поспішне, нічим не обґрунтоване завершення справи завдасть шкоди репутації ОСОБА_1 як адвоката, а поведінка Антимонопольного комітету України у справі №128-26.13/104-19 суперечить положенням Конституції України та усталеній практиці ЄСПЛ, ОСОБА_1 звернувся в суд із відповідною заявою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1)зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених статтею 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача (майбутнього позивача) в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. При цьому заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (майбутнього позивача) до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 25 червня 2020 року (справа №520/1545/19), від 01 жовтня 2019 року (справа №420/912/19) ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування: - обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або - очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник покликався на те, що будучи адвокатом АТ «Львівгаз» у справі №128-26.13/104-19 ОСОБА_1 позбавлений можливості здійснювати належний та професійний захист інтересів свого клієнта АТ «Львівгаз» через неправомірні дії Антимонопольного комітету України. Вказує, що у разі прийняття Антимонопольним комітетом України рішення на підставі розгляду належного подання, на АТ «Львівгаз» буде негайно покладено один чи декілька обов`язків, визначених статтями 52-55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а відновлення порушеного права вимагатиме значних зусиль, в той час, як ОСОБА_1 як адвокат втратить довіру з боку клієнта.

З огляду на застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову, суд керувався приписами пунктів 1 та 4 частини 1 статті 151 КАС України, які передбачають забезпечення шляхом забороною відповідачу вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Так, відповідно до матеріалів справи, оскаржуване подання винесене відповідачем в межах розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції», державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Частиною 2 статті 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

Окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції органами Антимонопольного комітету України відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції», Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та встановлення порядку перевірки та перегляду рішень органів Комітету в цих справах визначені Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженими розпорядженням Антимонопольного комітету України №5 від 19.04.1994 (далі Правила).

Відповідно до пункту 23 Правил службовцями Комітету, відділення, яким доручено збирання та аналіз доказів, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін.

Зокрема у справах можуть проводитися такі дії: дослідження регіонального або загальнодержавного ринку; одержання від сторін, третіх осіб, інших осіб письмових та усних пояснень, які можуть фіксуватися в протоколі; вилучення письмових та речових доказів, зокрема документів, предметів чи інших носіїв інформації, що можуть бути доказами чи джерелами доказів у справі; накладення арешту на предмети, документи, інші носії інформації, що можуть бути доказами чи джерелами доказів у справі.

За результатами збирання та аналізу доказів у справі складається подання з попередніми висновками, яке вноситься на розгляд органів Комітету, яким підвідомча справа.

Згідно з пунктом 26 Правил копії подання з попередніми висновками (або витяги з нього, що не містять інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи) не пізніше ніж за десять днів до прийняття рішення у справі надсилаються сторонам та третім особам.

За вмотивованим клопотанням особи, яка бере участь у справі, про необхідність більш тривалого часу для розгляду подання та підготовки відповіді на нього розгляд справи може бути відкладено.

Відповідно до пункту 27 Правил розгляду справ рішення може бути прийняте раніше, якщо від сторони та третіх осіб, яким було надіслано подання, одержано відповідь.

При доведенні вчинення порушення залежно від обставин у справі може бути прийнято одне чи декілька рішень згідно зі статтею 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (пункт 29 Правил розгляду справ).

Частиною першою статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; закриття провадження у справі.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що подання Антимонопольного комітету України від 26.11.2020 №128-26.13/104-19/561-спр «Про попередні висновки за результатами розгляду справи №128-26.13/104-19» носить рекомендаційний характер, за результатами вчинених процесуальних дій по збиранню та аналізу доказів під час розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, прийняття рішення за результатами розгляду якого, відповідно до статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є дискреційними повноваженнями органів Антимонопольного комітету України.

В свою чергу, порядок оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України встановлений статтею 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідно до частин першої та другої якої заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Таким чином, з огляду на викладене, подання про попередні висновки за результатами розгляду справи не є рішенням, яке встановлює, змінює чи припиняє правовідносин і, відповідно, не порушує прав та інтересів осіб, та не є нормативно-правовим чи індивідуальним актом, дію якого може бути зупинено в порядку забезпечення адміністративного позову.

Водночас застосований судом спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії на підставі цього подання, а саме приймати будь-які рішення щодо Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» у справі №128-26.13/104-19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі, направлений на заборону прийняття в майбутньому Антимонопольним комітетом України, будь-якими органами та структурними підрозділами рішень, прийняття яких є дискреційними повноваженням останніх в межах розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що не узгоджується з принципами адміністративного судочинства та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції вважає, що дослідження питання щодо підвідомчості спору при вирішенні питання про забезпечення позову не відповідає приписами КАС України.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 22 грудня 2020 року (справа №826/16754/18).

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що за умови можливого порушення Антимонопольним комітетом України порядку прийняття оскаржуваного подання, зокрема, залучення пояснень, процедури розгляду та розслідування справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, прийняте за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції рішення може бути оскаржено, зокрема з огляду на зазначені вище допущені Антимонопольним комітетом України порушення (за наявності таких), що вказує на можливість захисту заявником як адвокатом прав свого Клієнта в майбутньому та ставить під сумнів тезу заявника про втрату ним як адвокатом довіри з боку клієнта.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам учасників справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову, такий захід забезпечення позову не відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що позивачем станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції не надано інформації щодо подання ним до суду позову до Антимонопольного комітету України про визнання неправомірними дій. В свою чергу, представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначив, що на адресу відповідача ухвала про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України не надходила.

За таких обставин, з врахуванням положень статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення даного питання, а тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись статтями 229, 150, 310, 312, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі №ЗД/380/86/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову, інші особи, які можуть отримати статус учасника справи: відповідач - Антимонопольний комітет України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
У зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відпустці з 22.02.2021 по 05.03.2021, повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 09.03.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України.