Справа № 520/4028/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 березня 2021 року № 520/4028/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності представників

позивача Павлуненко К.Л.,

відповідача Бирки Ю.В., Шевченко Н.О., Кіщук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Вугільна торгова компанія" (пров. Сімферопольський, буд. 6, оф. 308/2,м. Харків,61052, ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) скасування податкових повідомлень-рішень,-

установив:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вугільна торгова компанія", з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Харківській області від 05 серпня 2019 року №3, №3, №3 та №3 повністю, як такі, що суперечать чинному законодавству України.

В судовому засіданні як на підставу задоволення позовних вимог представник позивача послалася на те, що оскаржувані податкові повідомлення рішення винесені податковим органом без урахування усіх обставин у с праві, а отже є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Згідно наданого до суду відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень, наполягав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є цілком законними та обґрунтованими, відповідають чинному податковому законодавству України, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Фахівцями відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 27.10.2016 по 31.03.2019, про що складено акт від 27.06.2019 № 2198/20-40-14-03-06/40920013.

Під час проведення перевірки встановлено порушення пункту 44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134, пп.135.1 ст.135 ПК України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 1490484.00 грн; п.1201.1 ст.1201, п.201.10 ст.201 ПК України в частині несвоєчасної реєстрації та не реєстрації податкових накладних.

Порушення, встановлені актом перевірки стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 05.08.2019 № 3, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1863150.00 грн, в тому числі основний платіж 1490484.00 грн., штрафні санкції 372621.00 грн; № 3, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 3283.79 грн; № 3 , яким застосовано штраф у розмірі 64909.50 грн; № 3 , яким застосовано штраф у розмір 170.00 грн.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Податкове повідомлення-рішення № 3, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1863150.00 грн, в тому числі основний платіж 1490484.00 грн., штрафні санкції 372621.00 грн.

Під час проведення перевірки фахівцями відповідача встановлено заниження показників в результаті не включення до складу інших доходів доходу від знецінення отриманих в борг грошових коштів (суми дисконту) за договором про надання поворотної фінансової допомоги ЕВ-0103/17 від 01.03.2017: р.01 податкової декларації з податку на прибуток підприємства « дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) , визначений за правилами бухгалтерського обліку» в загальній сумі 8041450.00 грн, отриманої від знецінення позики за І квартал 2017 в сумі 66808.00 грн, дату балансу 30.06.2017 в сумі 192729.00 грн, дату балансу 30.09.2017 в сумі 550041.00 грн, дату балансу 31.12.2017 в сумі 6351824.00 грн, дату балансу 31.03.2018 в сумі 880048.00 грн; р.04податкової декларації з податку на прибуток підприємства « об`єкт оподаткування» за І квартал 2017 в сумі 66808.00 грн, дату балансу 30.06.2017 в сумі192729.00 грн, дату балансу 30.09.2017 в сумі 550041.00 грн, дату балансу 31.12.2017 в сумі 6351824.00 грн, дату балансу 31.12.2018 в сумі 880048.00 грн., що є порушенням пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 -44.2, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.3 П(С)Бо № 1 « загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Мінфіну від 07.03.2013 № 73, п.15 П (С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Мінфіну України від 29.11.1999 № 860/4153, п.5 П (С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.01.2000 № 20, п.4 П (С)БО 13 «Фінансові інструменти» , затвердженого наказом Мінфіну України від 30.11.2001 № 559, п.2 ст.3, 4 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», наказу Мінфіну від 24.05.1995 № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку».

Долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що між позивачем та ТОВ « Еврококс» укладено договір надання поворотної фінансової допомоги від 01.03.2017 № ЕВ-0103/17, яким визначено, що позикодавець надає поворотну фінансову допомогу у розмірі 10000000.00 грн., а отримувач зобов`язується повернути її в порядку та на умовах, передбачених договором; допомога надається на безоплатній основі; поворотна фінансова допомога використовується для потреб отримувача відповідно до статутних цілей діяльності; підлягає поверненню протягом 5 днів з моменту отримання вимоги позикодавця, але не пізніше 31.12.2017.

Додатковим угодами № 1 від 01.10.2017 , № 2 від 31.12.2017, № 5 від 31.12.2018 збільшено розмір позики до 30000000.00 грн та відтермінований граничний термін повернення позики до 31.12.2018 та 31.12.2019 відповідно.

Підприємство в бухгалтерському обліку отримані займи обліковувало по рахунку 6851 «розрахунки з іншими кредиторами» та за даними обліку станом на 31.12.2019 наявна заборгованість в сумі 28322228.00 грн.

В судовому засіданні представник позивача заначила, що взаємовідносини за договором про надання поворотної фінансової допомоги ЕВ-0103/17 від 01.03.2017 не мають ознак фінансового інструмента, а отже повинні обліковуватися відповідно до П(С)БО 11 «зобов`язання», що відповідно не вимагає відображення безвідсоткової позики за теперішньою вартість та проведення дисконтування; якщо поворотна фінансова допомога є короткостроковою, позикодавець може не дисконтувати грошові потоки.

Згідно з п.п 14.1.257 ПК України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсації у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Пунктом п. 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», визначено, що фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи, за деякими винятками, оцінюються за їх справедливою вартістю (п. 30 П(С)БО 13)

Пунктом 10 П(С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною - укладачем угоди щодо фінансового інструмента. Видана позика це фінансовий актив, оскільки є контрактним правом до отримання коштів у майбутньому, а отримана позика це фінансове зобов`язання , оскільки його погашення призведе до майбутньої виплати коштів.

Керуючись п. 29 П(С)БО13, позичальник повинен первісно оцінити фінансові зобов`язання (позику) та відобразити її в обліку за фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості зобов`язань (суми позики) і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням фінансового інструмента. На кожну наступну після визначення дату балансу фінансові активи, за деякими винятками, оцінюються за їх справедливою вартістю (п.30П(С)БО 13)

Справедлива вартість отриманої позики дорівнюватиме величині усіх майбутніх грошових потоків, дисконтованих за ринковою ставкою відсотка на подібний інструмент (подібний за валютою, строками, типом ставки відсотка та іншими ознаками). Різниця між сумою позики та її справедливою вартістю, як зазначає відповідач, є доходами.

Дисконтування - приведення вартості майбутніх платежів до значення на теперішній момент. Воно відображає той економічний факт, що сума грошей, наявна в цей момент, має більшу вартість, ніж рівна їй сума, яка з`явиться в майбутньому.

Майбутня вартість - вартість інвестованих в справу грошових коштів через визначений проміжок часу з урахуванням встановленої ставки відсотка.

Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до П(С)БО 11 «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Згідно п. 10 П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання. Теперішня вартість-дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Згідно п. 5. П(С)БО 11 зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Відповідач, посилаюсь на П(с)БО 11 «Зобов`язання» та П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», наполягає на тому, що боргові зобов`язання за договором позики підлягають дисконтуванню з метою приведення номінальної суми заборгованості до справедливої вартості. Як наслідок, відповідач вважає, що позивачем занижено дохід внаслідок недисконтування заборгованості за справедливою вартістю.

За загальним правилом, для цілей бухгалтерського обліку отримана поворотна фінансова допомога є зобов`язанням (п. 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання») та, враховуючи те, що вона підлягає погашенню грошовими коштами, таке зобов`язання є фінансовим інструментом (фінансовим зобов`язанням) (п. 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти»).

У взаємозв`язку з наведеним, слід зазначити, що доходи, це збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників). Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п.7 П(с)БО 15 «Дохід», на порушення якого посилається відповідач в акті перевірки, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. До складу фінансових доходів, на що посилається відповідач, включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі). При цьому, відповідно до П(с)БО 15 «Дохід» доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

У свою чергу, відповідно до п. 10 П(С)БО 11 "Зобов`язання" (в редакції, яка діяла у період, який перевірявся), на який посилається відповідач, довгострокові зобов`язання, на які нараховують відсотки, відображають у балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов і виду зобов`язання. В кореспонденції з цим слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 12 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість» довгострокову дебіторську заборгованість, на яку нараховують проценти, відображають у балансі за їхньою теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від виду заборгованості й умов її погашення.

У свою чергу, слід додати, що відповідно до П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями. Поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Відповідно до п. 8 П(с)БО 11 зобов`язання (в редакції, яка діяла у період, який перевірявся), на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

За вищевказаним договором фінансова допомога надається на протязі 10 місяців з дати укладання договору, проте сторонами укладалися додаткові угоди щодо збільшення строку виконання.

Крім того в обліковій політиці позивача визначений метод відображення контракті з придбання фінансових активів саме за рахунок відображення їх згідно з П(С)БО 13 «фінансові інструменти».

Також суд зауважує, що відповідно до п.10 П(С)БО 11 «зобов`язання» на довгострокові зобов`язання нараховуються відсотки, тоді як договір від 01.03.2017 № ЕВ-0103/17 нарахування відсотків не передбачає, отже вказаний договорі (контракт) маж ознаки фінансового інструменту, на який передбачено нарахування дисконту, у зв`язку з чим застосовані відповідачем правила П(С)БО11 та П(С)БО13 для цілей застосування п.7 П(с)БО15 «Дохід», тобто дисконтування позики як довгострокового зобов`язання із включенням до доходу результату застосування власної формули, є обґрунтованими, що у свою чергу зумовлює висновок суду про наявність підстав для формування відповідачем так званого «іншого фінансового доходу від дисконтування позики».

Крім того перевіркою повноти декларування показників р.02 Декларації « фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток) , визначений у фінансовій звітності відповідно до національних стандартів бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» встановлено заниження задекларованого показника на 8280468.00 грн.

Судовим розглядом встановлено, що в листопаді 2016 року ТОВ «ВТК» придбало послуги залізничного тарифу по доставці вугілля кам`яного від постачальників згідно актів виконаних робіт (послуг): від постачальника ТОВ «Експрес-транс» акт №97/ХФ/експ-І6-1116 від 30.11.2016 на суму 613916.26 грн., в т.ч. ПДВ 102319,38 грн, від постачальника ТОВ «МЕЛЕТ» (код 39992048) акт №74 від 30.11.2016 на суму 832940,40 грн., в т.ч. ПДВ 138823,40 грн.

В бухгалтерському обліку підприємства відображено придбання послуг: Дт 94 Кт 631 на су му 1207839 грн. Розбіжність між актами на придбання послуг залізничного тарифу та даними журналу ордеру по Кт рах.631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» складає 239018 грн.

Придбані послуги залізничного тарифу по доставці кам`яного вугілля ТОВ «ВТК» реалізувало покупцю ПАТ «Харківський коксовий завод» на підставі наступних первинних документів: акт надання послуг №23 від 30.11.2016 на суму 613916.26 грн.. без ПДВ, акт надання послуг №34 від 30.11.2016 на суму 593922.72 грн. без ПДВ

В бухгалтерському обліку реалізацію послуг відображено Дт 361 Кт 703 на суму 1207839 грн. без ПДВ (платником ПДВ ТОВ «ВТК» зареєстроване з 01.12.2016 року)

Дані щодо даних бухгалтерського обліку в частині формування сум отриманого доходу та понесених витрат наведено в додатку №5 до акту перевірки.

Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Положеннями п.131.1.1 п.134 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України (у ред. на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено , що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідндо до п.6,7 Положення (стандарт0 бухгалтерського обліку « витрати» затвердженого наказом міністерства фінансів України від 31.12.2019 № 318 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Перевіркою встановлено розбіжності за 2016 між даними бухгалтерського обліку по рахунку 791 «Результати фінансово господарської діяльності» та даними звіту про фінансові результати (форма №2- м) за 2016 рік (наданого до податкового органу 28.02.17 за №) по рядку 2290 «Фінансовий результат до оподаткування (2280 - 2285)» в сумі 216.3 тис.грн., в частині заниження фінансового результату до оподаткування на 239018 грн.

Враховуючи дані бухгалтерського обліку за 2016 рік, встановлено що підприємство отримало фінансовий результат до оподаткування в сумі 455315 грн., що підтверджується також даними звіту про фінансові результати (форма №2- м) за 2017 рік (наданого до податкового органу 07.02.2018 №) в якому задекларовано результати попереднього звітного 2016 року по рядку 2290 «Фінансовий результат до оподаткування (2280 - 2285)» в сумі 455.0 тис. грн.

У податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік підприємство зменшило об`єкт оподаткування на 239018 грн. за рахунок включення до складу витрат допущеної розбіжності між актами з придбання послуг залізничного тарифу та даними оприбуткування цих послуг в дебет рах. 93 «Витрати на збут», але перевіркою встановлено, що в звітному 2016 році позивач не отримав доходу від реалізації зазначених послуг.

Підприємство виявило допущену помилку за 2016 рік та включило в 2017 році заданими бухгалтерського обліку до складу доходів та до складу витрат послуги з придбання та реалізації залізничного тарифу в сумі 239018 грн., але перевіркою встановлено, що в Податковій декларації з податку на прибуток за І квартал 2018 року підприємство допустило розбіжності між даними бухгалтерського обліку та даними Податкової декларації з податку на прибуток в частині заниження витрат підприємства на 239018 грн., а за періоди І півріччя 2017 року. З квартали 2017 року та 2017 рік підприємство в повному обсязі за даними бухгалтерського обліку включило суму 239018 грн. до складу витрат та доходів підприємства.

Таким чином на порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134. и.п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755- VI. із змінами та доповненнями (в редакції, яка була чинна за перевіреному періоді), Положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Витрати" затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318 підприємство допустило розбіжності між задекларованими показниками по рядку 02 Декларації Податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік та даними бухгалтерського обліку підприємства по рах. 791 «Результати фінансово господарської діяльності», що підтверджується також даними звіту про фінансові результати (форма №2- м) за 2017 рік (наданого до податковогооргану 07.02.2018 №), в якому зазначено результати діяльності 2016 року, в результаті чого перевіркою встановлено заниження задекларованих у рядку 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку фінансової звітності" за 2016 рік на суму 239018 грн та відповідно здійснило подвійне врахування вказаних витрат.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування зазанченого податковго повідомлення -рішення.

Податкові повідомлення рішення № 3, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 3283.79 грн та № 3 , яким застосовано штраф у розмірі 64909.50 грн.

Перевіркою встановлено, що підприємство задекларувало у складі податкових зобов`язань ПДВ по рядку 4.1 «нараховано податкові зобов`язання по операціям, що оподатковуються за основною ставкою» податкові декларації з ПДВ суми ПДВ, які відповідають частці використання придбаних товарів та послуг в неоподатковуваних операціях, але не зареєструвало в єдиному реєстрі податкові накладні на загальну суму 64839.80 грн, чим порушено положення п.1201.1 ст.120, п.201.10 ст.201 ПК України.

Відповідно до п. 14.1.60 ст. 14 ПК України, єдиний реєстр податкових накладних (ЄРПН) - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.1 ст.201 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку на додану вартість зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Вимоги до граничних строків реєстрації податкових накладних передбачені пунктом 201.10 статті 201 ПК України, у відповідності з яким реєстрація платниками податку податкових накладних в ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Відповідальність за порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість передбачена статтею 120-1 ПК України.

Законом України від 21.12.2016 №1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" внесено зміни до Податкового кодексу України та викладено в новій редакції статтю 120-1 ПК України.

Так, за змістом вказаної норми, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника ПДВ, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу, зокрема, в розмірі: - 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; - 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів.

При цьому відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН.

Виходячи з системного тлумачення вказаних норм права, можна зробити висновок, що п. 201.10 ст. 201 ПК України виокремлено такі види податкових накладних, які підлягають реєстрації в ЄРПН: податкові накладні, які не надаються покупцю; податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування. При цьому у статті 120-1 ПК України законодавцем визначені виключні випадки, які звільняють платника від штрафних санкцій, а саме у випадку несвоєчасної реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Суд зазначає, що вказана норма дійсно передбачає неоднозначне тлумачення прав платника податків щодо звільнення від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в частині того, чи повинні такі податкові накладні одночасно відповідати двом умовам - не надаватися покупцю та/або складатися за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування; які оподатковуються за нульовою ставкою

Застосування союзу "та" при тлумаченні п.120-1.1 та п.120-1.2 ст.120-1 ПК України відповідачем під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення є безпідставним.

При вирішенні даного спору слід враховувати положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 ПК України.

Суд зазначає, що приписи статті 1201 ПК України містять множинне трактування прав платників податків, внаслідок існування яких можливо прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

З огляду на приписи статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, у контексті справи, що розглядається, аргументованим і доцільним є посилання на правові позиції у рішеннях Європейського суду з прав людини, в яких встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, на підставі того, що органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку ("Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування вказаних податкових повідомлень рішень.

Податкове повідомлення-рішення № 3 , яким застосовано штраф у розмір 170.00 грн.

Так п. 49.1, 49.2 ст.49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, в тому числі : календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (п.49.18.2 ст.49 ПК України).

Під час проведення перевірки податковим органом встановлено, що позивач користувався пільгами, сума яких складає 1572600.00 грн. (код пільги 14060521) , проте не подав звіт про суми податкових пільг (форма № 1-ПП) за І квартал 2019 , внаслідок чого порушено пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України.

Позивачем в судове засідання не надано доказів на спростування вказаних обставин, як не встановлено їх і судом в порядку ст.9 КАС України.

За приписами п.120.1 ст.120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи викладене вище , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області від 05 серпня 2019 року №3, №3

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення буде виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

У повному обсязі рішення виготовлено 22.03.2021

Суддя Зоркіна Ю.В.