Справа № 320/2819/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 березня 2021 року м. Київ № 320/2819/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позов Релігійної громади України Греко-Католицької Церкви Парафія Різдва Христового до Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернулась Релігійна громада України Греко-Католицької Церкви Парафія Різдва Христового (Київська область, м. Біла Церква, вул. Славіна 67 кв. 1) з позовом до Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київська область, м. Біла Церква, бульвар Олександрівський 94), в якому просить суд:

скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2019 винесену державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області з примусового виконання постанови №ВП 57657381 від 04.07.2019 видану Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській про стягнення з Релігійної громади Української Греко-Католицької Церкви Парафії Різдва Христового на користь держави виконавчого збору в сумі 14892,00 грн.;

скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 04.07.2019 винесену державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення з Релігійної громади Української Греко-Католицької Церкви Парафії Різдва Христового на користь держави виконавчого збору в сумі 14892,00 грн.;

скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.07.2019 винесену державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області з примусового виконання постанови №ВП 57657381 від 04.07.2019 видану Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській про стягнення з Релігійної громади Української Греко-Католицької Церкви Парафії Різдва Христового на користь держави витрат виконавчого провадження у сумі 300,00 грн.;

скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 04.07.2019 винесену державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення з Релігійної громади Української Греко-Католицької Церкви Парафії Різдва Христового на користь держави витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з адміністративним позовом суд дійшов висновку, що вказана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон № 3674-VI) судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

За приписами частини 1 статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI Про судовий збір (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою підприємцем встановлюється ставка судового збору 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI Про судовий збір (зі змінами та доповненнями), у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з позовної заяви, позивач заявляє дві вимоги майнового характеру (про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 04.07.2019 у розмірі 14892,00 грн. та визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 04.07.2019 у розмірі 300,00 грн.), та дві вимоги не майнового характеру (про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2019 та від 12.07.2019)

Таким чином, враховуючи приписи чинного законодавства у взаємозв`язку із заявленими у позові вимогами, позивачеві слід було сплатити судовий збір на загальну суму 9080,00 грн., за реквізитами, які вказані на офіційному сайті Київського окружного адміністративного суду.

Разом з цим, доказів сплати судового збору позивач до матеріалів позовної заяви не приєднав, проте просив суд відстрочити сплату судового збору. Обґрунтовуючи підстави щодо відстрочення сплати судового збору, позивач посилається на те, що є не прибутковою організаціє, не здійснює діяльність для отримання прибутку та не має на праві власності майна яке приносить дохід.

Вирішуючи питання щодо клопотання про відстрочення судового збору суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Таким чином, за обґрунтованим клопотанням, вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі, суд може звільнити позивача від сплати судового збору, зменшити його розмір, відстрочити або розстрочити його сплату.

У позовній заяві сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та надати суду відповідні докази.

Слід зазначити, що судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функцію. Компенсаційна функція полягає у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії. Превентивна функція полягає в попередженні необґрунтованих звернень до судів, у забезпеченні виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов`язків. Соціальна функція проявляється в тому, що судові витрати покликані забезпечити фактичну доступність до правосуддя.

Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини Справа Ейрі від 09.10.1979).

Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові від 23.01.2015 № 2 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір зазначив, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Суд зазначає, що позивачем в обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору не надано документальних підтверджень та доказів того, що Релігійна громада України Греко-Католицької Церкви Парафія Різдва Христового позбавлена можливості сплатити судовий збір за подачу даної позовної заяви через скрутний майновий стан.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору. Окрім того, жодними засобами доказування (документально підтверджуючі докази) наявності чи відсутності коштів на рахунках Релігійної громади України Греко-Католицької Церкви Парафія Різдва Христового суду не підтверджено.

Також суд звертає увагу на інший аспект даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що початок перебігу строку звернення до суду у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен був дізнатись дає підстави для висновку про встановлення чинним процесуальним законодавством презумпції можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому самого лише посилання на момент, коли особа для себе з`ясувала, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням її прав у сфері публічних правовідносин, недостатньо.

Доведенню також підлягає факт, що позивач не міг дізнатися про порушення свого права, що прямо випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2019 та від 12.07.2019, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 04.07.2019 та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 04.07.2019.

Як зазначає, позивач 22 грудня 2020 року Релігійна громада України Греко-Католицької Церкви Парафія Різдва Христового отримала засобами поштового зв`язку оскаржувані постанови від відповідача. Тобто позивач, починаючи з 22.12.2020 знав про наявність та зміст оскаржуваних постанов, водночас до суду звернулось лише 15.03.2021, про що свідчить відбиток штампу Київського окружного адміністративного суду (вхідний номер №2918/21).

Відтак, суд дійшов висновку про пропущення позивачем десятиденного строку на звернення до суду.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Слід зазначити, що встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи.

Таким чином, позивачеві слід надати пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Також, відповідно до ст. 57 Кодексу адміністративного судочинства України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч. 4 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Як зазначено в Законі України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем приєднано до позову свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльністю серії МК№602 та ордер на надання правничої допомоги №1032686, проте не долучено договору про надання правової допомоги між Релігійною громадою України Греко-Католицької Церкви Парафія Різдва Христового та адвокатом Надіч Н.Д.

Частиною 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (частини перша та друга статті 72 Кодексу).

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви.

Як вже зазначалось, позивач в прохальній частині просить суд, визнати протиправними та скасувати постанови про стягнення виконавчого збору від 04.07.2019 у розмірі 14892,00 грн., та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 04.07.2019 у розмірі 300,00 грн.

Проте, в порушенням вищевказаних вимог процесуального закону позивачем не надано суду оскаржуваних постанов від 04.07.2019.

Водночас представником позивача заявлено вимогу про витребування цих документів.

З даного приводу суд зазначає, що на даному етапі, він позбавлений процесуальної можливості (до відкриття провадження по справі) зобов`язувати відповідачів або інші органи вчиняти певні дії. Більш того, такий обов`язок у суду виникає після відкриття провадження по справі та у випадку доведення позивачем факту неможливості самостійного отримання таких доказів у суб`єкта владних повноважень.

Однак матеріали справи не містять жодних доказів щодо неможливості надання позивачем таких документів разом з позовною заявою.

Також, позивачем не надано доказів звернення до відповідача з заявою про надання йому можливості ознайомитись з матеріалами виконавчих проваджень а також інших виконавчих проваджень, які прямо або опосередковано пов`язані із зазначеними виконавчими провадженнями. Крім того, позивачем не надано доказів в обґрунтування того, що відповідач чинить перешкоду у доступі до ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, оскільки позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України, її належить залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду:

- оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 9080,00 грн.;

- пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені Кодексом адміністративного судочинства України;

- договору про надання правової допомоги між Релігійною громадою України Греко-Католицької Церкви Парафія Різдва Христового та адвокатом Надіч Н.Д.;

- належним чином завірені постанови про стягнення виконавчого збору від 04.07.2019 у розмірі 14892,00 грн., та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 04.07.2019 у розмірі 300,00 грн. або повідомити про причини неможливості їх надання;

- доказів звернення до відповідача з заявою про надання позивачу можливості ознайомитись з матеріалами виконавчих проваджень;

- доказів в обґрунтування того, що відповідач чинить перешкоду позивачу у доступі до ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Релігійної громади України Греко-Католицької Церкви Парафія Різдва Христового до Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця - залишити без руху.

Встановити позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.