Справа № 280/587/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
23 березня 2021 року Справа № 280/587/21 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:
21 січня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (далі по тексту відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №04-35/3/11 від 06.11.2020 відповідача про скасування реєстрації місця проживання позивача в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та поновити інформацію про реєстрацію місця проживання позивача в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка була внесена 16.07.2020 до Єдиного державного демографічного реєстру за унікальним номером запису в Єдиному державному демографічному реєстра: 742;

- визнати протиправним та скасувати рішення №04-35/3/12 від 06.11.2020 відповідача про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та поновити інформацію про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка була внесена 01.09.2020 до Єдиного державного демографічного реєстру.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з народженням дочки ОСОБА_2 позивач звернулась до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою зареєструвати дочку за місцем проживання позивача в належній на праві власності квартирі,внаслідок чого ОСОБА_3 була зареєстрована з 01.09.2020. Однак в подальшому, позивач отримала листи та повідомлення про скасування реєстрації місця проживання дитини, в яких зазначено, що реєстрація відбулась з порушенням вимог п. 18 пп. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ №207 від 02.03.2016 (надання недостовірних даних щодо обтяження на нерухоме майно). Не погоджуючись з такими діями відповідача, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 25.01.2021 позивача звільнено від сплати судового збору по даній справі.

Ухвалою суду від 26.01.2021 відкрито провадження по справі №280/587/21 у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 25.02.2021 о 14 год. 00 хв.

19.02.2021 від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №10045) поданий відзив на позовну заяву. Відповідач позов не визнав, та зазначив, що позивачем разом із заявою про реєстрацію її місця проживання не було надано відповідної згоди іпотекодержателя, а отже реєстрація місця проживання позивача та у результаті чого і її малолітньої дитини, була проведена із порушенням вимог законодавства. З наведених підстав просить суд у задоволенні позову відмовити.

У зв`язку із перебуванням головуючого по даній справі на лікарняному з 25.02.2021 по 12.03.2021, що підтверджується довідкою Запорізького окружного адміністративного суду №02-35/21/17 від 15.03.2021 та листком непрацездатності Серії АДУ №737361, судове засідання, призначене на 25.02.2021 не відбулося.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

16.07.2020 позивач звернулася до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для реєстрації місця проживання позивачем було надано договір купівлі- продажу, серія та номер 665, виданий 02.09.2016, видавник: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу. В день звернення позивачу було надано адміністративну послугу з реєстрації місця проживання.

01.09.2020 позивач звернулася до відділу з метою реєстрації місця проживання її малолітньої дитини за адресою реєстрації свого місця проживання та також отримала вищевказану адміністративну послугу.

06.11.2020 начальником відділу була проведена перевірка підстав реєстрації місця проживання позивача та її малолітньої дитини за вищевказаною адресою та встановлено, що квартира АДРЕСА_2 перебуває в іпотеці, при цьому позивачем у заявах про реєстрацію її місця проживання та її малолітньої дитини було зазначено, що вищевказана квартира у іпотеці не перебуває.

Листом від 06.11.2020 №04-35/3/11 та від 06.11.2020 №04-35/3/12 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради було повідомлено позивача, що керуючись п. 28 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, прийнято рішення про скасування реєстрації місця проживання позивача та її малолітньої дитини за адресою: АДРЕСА_1 як таку, що проведена з порушенням вимог правил реєстрації місця проживання.

Також було надано повідомлення №04-35/3/12 про скасування реєстрації місця проживання у якому відповідачем зазначено, що при зверненні 01.09.2020 позивач надала органу реєстрації недостовірні дані, щодо обтяження на нерухоме майно. Таким чином були порушені вимоги п. 18 п.п. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 №207.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV (далі - Закон №1382-IV), громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання (частина перша).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку) (частина третя).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів (частина восьма).

Згідно статті 10 Закону №1382-IV, Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом положення щодо реєстрації місця проживання та відмови в реєстрації місця проживання містяться також у Правилах реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 (далі по тексту Правила).

Статтею 10 Закону України від 11.12.2003 М1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (далі - Закон) визначено, що Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 «Про затвердження правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі - Правила) на виконання статті 10 Закону затверджені правила реєстрації місця проживання. Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Відповідно до п.18 Правил для реєстрації місця проживання особа подає:

1) заяву, форма якої передбачена додатком 6, 7 Правил;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору;

4) документи, що підтверджують право на проживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи). У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або і законного представника/представників);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються:

документ, що посвідчує особу представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов 'язань для реєстрації місця проживання особи додатково подасться письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника. (Пункт 18 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ № 481 від 27.05.2020).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2020 позивач звернулася до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для реєстрації місця проживання позивачем було надано договір купівлі- продажу, серія та номер 665, виданий 02.09.2016, видавник: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу. В день звернення позивачу було надано адміністративну послугу з реєстрації місця проживання.

01.09.2020 позивач звернулася до відділу з метою реєстрації місця проживання її малолітньої дитини за адресою реєстрації свого місця проживання та також отримала вищевказану адміністративну послугу.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу квартири від 02.09.2016 за реєстровим номером 665, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпяковим О.С., ОСОБА_5 (позивач) придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що відповідно до абз. 2 п. 19 Правил №207 працівник органу реєстрації також з метою перевірки належності особі, що подала заяву для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності чи належності власнику/співвласникам, що надали згоду особі для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності, а також з метою перевірки перебування такого житла в іпотеці або довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень

Відповідно до п. 28 Правил №207 реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

Як встановлено матеріалами адміністративної справи та зазначено у рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі №332/4439/19 провадження №2/332/365/20 від 19.12.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за №1055. Відповідно до п. 1.1 договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 284704,00 грн із кінцевим терміном погашення заборгованості 19.06.2019. Факт одержання грошей підтверджується підписанням цього договору, згідно п. 1.2.

В забезпечення виконання вказаного договору позики 19.12.2018 між ОСОБА_6 (Іпотекодержателемь) та ОСОБА_5 (Іпотекодавець) укладено нотаріально посвідчений договір Іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №1056. Предметом іпотеки за п. 3 вказаного договору є квартира АДРЕСА_2 .

У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.

Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування.

Працівник органу реєстрації: формує і вносить дані про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи до реєстру територіальної громади; формує інформацію про скасування реєстрації/ зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи для її передачі до Реєстру.

Згідно абз. 5 п. 18 Правил №207, у разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

Суд зазначає, що протиправними були дії посадової особи відповідача щодо реєстрації за спірною адресою позивачів без відповідного дозволу на те іпотекодержателя.

Законом №1382-IV передбачено, що цей Закон відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також, визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

При цьому, Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV (далі Закон №898-IV) визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що запишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону №898-IV за рахунок предмета іпотеки інотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій Іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Положення ст. 9 Закону №898-IV передбачають, що іпотекодавець (Боржник) має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

В ч. 3 ст. 9 Закону №898-IV зазначено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в користування, чого у даному випадку не було зроблено іпотекодавцем.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону №898-IV іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які. обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилою приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Суд зазначає, що реєстрація місця проживання особи в квартирі тісно пов`язана із правом на володіння та користування такою квартирою.

Згідно положеннями, ст. 141 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не пливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла віку десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла віку десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла віку чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Також, згідно ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Таким чином, сімейне законодавство України захищає права малолітніх та неповнолітніх дітей на реєстрацію їх місця проживання за згодою батьків.

Проте, у даному випадку, відповідачем зареєстровано без згоди іпотекодержателя у квартирі АДРЕСА_1 позивачки. Квартира перебуває в іпотеці, більше того на час реєстрації вищезазначених осіб знаходилася під забороною, тобто арештом.

Суд зазначає, що рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі №332/4439/19 провадження №2/332/365/20 від 19.12.2018 чинності не набрало, однак предметом цієї справи є звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, сам договір іпотеки сторонами не оскаржується та є чинним.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що при подачі заяви від 01.09.2020 та документів, позивачем не повідомлено, що зазначена квартира є предметом договору іпотеки. Тобто відповідачем була здійснена така реєстрація на момент знаходження квартири в забороні.

Статтею 9 Закону №898-IV, передбачено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом, та має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в користування, хоча об`єкт іпотеки залишається у власності іпотекодавця на весь період дії договору іпотеки.

Таким чином, відповідачем в порушення вимог ст. 9 Закону №898-IV було здійснено дії щодо реєстрації осіб у даній квартирі, яка перебуває в іпотеці, без належної згоди іпотекодержателя та станом на час знаходження такої квартири під арештом.

При цьому власник такої квартири (яка знаходиться в іпотеці) вправі, відповідно до положень наведеного законодавства, реєструвати в останній своїх рідних членів сім`ї (зокрема малолітніх та неповнолітніх дітей за згадою батьків), а також інших осіб при відповідній наявності належного дозволу іпотекодержателя такої квартири, обов`язок щодо чого передбачений ст. 9 Закону №898-IV.

Згідно вимог ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було правомірно проведено реєстрацію позивачів у вищезазначеній квартирі, суд вважає абсолютно обґрунтованим рішення цього ж суб`єкта владних повноважень про скасування своїх реєстраційних дій щодо реєстрації позивача у спірній квартирі.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи позивачі не надали до суду достатньо належних і допустимих доказів, а відтак, не довели обґрунтованість своїх позовних вимог.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (69002, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 36, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення в повному обсязі складено та підписано суддею 23.03.2021.

Суддя Р.В. Сацький