Справа № 140/47/21
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/47/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Берестечківська міська рада про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Волинській області) про визнання протиправною відмови, виданої наказом від 24.12.2020 № 3-8281/15-20-СГ, зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради Горохівського району у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України, та стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2020 № 3-8281/15-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою» позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради Горохівського району, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :00:001:0960, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з підстав невідповідності у повній мірі даного проекту вимогам чинного законодавства.

Позивач не погоджується із вказаним наказом та вважає його протиправним, оскільки позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою з підстав, не передбачених законодавством. При цьому, такими діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 22).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (вих. № 9-3-0.6-1149/2-21 від 12.02.2021) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного наказу. Крім того, вказує, що до заяви позивача про затвердження проекту землеустрою було додано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який не засвідчений підписом та печаткою Державного кадастрового реєстратора, що є порушенням пункту 176 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051). Звертає також увагу, що наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 31.12.2020 № 58-ОТГ спірну земельну ділянку, на яку претендує позивач, було передано у комунальну власність Берестечківській територіальній громаді в особі Берестечківської міської ради (а. с. 25-31).

Ухвалою суду від 17.02.2021 клопотання ГУ Держгеокадастру у Волинській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення (а. с. 48).

01.03.2021 суд постановив ухвалу про залучення до участі у даній справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Берестечківську міську раду (а. с. 61).

В поданих до суду поясненнях від 10.03.2021 № 127 (а. с. 69-72) третя особа Берестечківська міська рада просить відмовити у задоволенні позову з підстав правомірності оскаржуваних дій відповідача щодо відмови у затвердженні документації із землеустрою.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, оформлених відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), на адресу суду від учасників справи не надходило. Суд звертає увагу, що за змістом статті 165 КАС України у поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, викладає виключно свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. Пояснення третьої особи не можуть містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Відтак, заявлене у поясненнях третьої особи клопотання про розгляд справи в присутності міської ради не підлягало судом вирішенню по суті.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 КАС України дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2020 № 3-7071/15-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради Горохівського району, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а. с. 51).

25.11.2020 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :00:001:0960 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населених пунктів Мервинської сільської ради із земель державної власності (а. с. 32).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2020 № 3-8281/15-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою» відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради Горохівського району, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :00:001:0960, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з таких підстав: даний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема статті 186 Закону України «Про державний земельний кадастр»; до звернення прикладено витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, не засвідчений підписом та печаткою Державного кадастрового реєстратора (а. с. 36).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 29.12.2020 № 3-8418/15-20-СГ «Про внесення змін до наказу Головного управління», на підставі доповідної записки від 24.12.2020 № 2428/3-20-0.32, внесені зміни до наказів ГУ Держгеокадастру у Волинській області, в т. ч. до наказу від 24.12.2020 № 3-8281/15-20-СГ, абзац другий викладено у такій редакції: «Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який доданий до Вашої заяви, не відповідає вимогам пункту 176 Порядку № 1051 зі змінами» (а. с. 38).

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм ЗК України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2018 у справі № 820/4852/17, та враховуються при вирішенні цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Волинський аукціонний інститут» розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ряду громадян, у т. ч. позивачу (а. с. 52), вказаний проект погоджено згідно з висновком про розгляд документації із землеустрою (експерт державної експертизи Даценко Л.С.) (а. с. 53-54), а відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 07.11.2020 зареєстровано земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :00:001:0960, площею 2,0000 га (а. с. 55-56).

В той же час, оскаржуваний наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2020 № 3-8281/15-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою» (з урахуванням змін, внесених наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 29.12.2020 № 3-8418/15-20-СГ) прийнятий з тієї підстави, що витяг з державного земельного кадастру не відповідає вимогам пункту 176 Порядку № 1051.

Відповідно до пункту 176 Порядку № 1051 витяг з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру формується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Примірник витягу в електронній формі Державний кадастровий реєстратор (адміністратор центру надання адміністративних послуг, уповноважена посадова особа виконавчого органу місцевого самоврядування) посвідчує власним кваліфікованим електронним підписом, а в паперовій формі - надається без використання спеціальних бланків, проставлення печатки та містить обов`язкове посилання на Державний земельний кадастр. Обов`язковим атрибутом витягу є QR-код, що містить інформацію про документ. Витяг з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру в електронній формі оформлюється відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку в електронній формі долучається до Поземельної книги в електронній формі.

Суд звертає увагу, що відповідач не вказав, у чому конкретно полягає невідповідність витягу з державного земельного кадастру вимогам пункту 176 Порядку № 1051, та не надав доказів на підтвердження вказаної обставини. Крім того, суду не надано доказів того, що у поданому позивачем витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 07.11.2020 зазначена неповна чи недостовірна інформація.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2020 № 3-8281/15-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою» (з урахуванням змін, внесених наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 29.12.2020 № 3-8418/15-20-СГ) не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих суду пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправною відмову, видану 24.12.2020 № 3-8281/15-20-СГ належить задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування зазначеного наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2020 № 3-8281/15-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою».

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, суд дійшов висновку про необхідність їх задоволення, враховуючи таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Отже, такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав. У разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 320/4182/20 та враховуються при вирішенні цієї справи.

Крім того, на думку суду, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд наголошує, що скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2020 № 3-8281/15-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою» має наслідком повернення сторін у попередній стан, який існував на момент прийняття цього наказу, що передбачає необхідність обрання ефективного способу захисту порушеного права позивача внаслідок прийняття цього наказу.

При цьому, суд враховує, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено правових підстав для відмови у затвердженні позивачу документації із землеустрою.

Передача спірної земельної ділянки у комунальну власність Берестечківській територіальній громаді в особі Берестечківської міської ради відповідно до наказу від 31.12.2020 № 58-ОТГ (а. с. 39, 41, 42) не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання затвердити проект землеустрою, позаяк на відповідача покладається обов`язок відновити порушене право позивача у зв`язку із протиправною відмовою у затвердженні проекту землеустрою, а зазначений наказ від 31.12.2020 № 58-ОТГ не є остаточним. Більше того, вказаний наказ був оскаржений у судовому порядку та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 (яке не набрало законної сили) у справі № 140/207/21 наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 31.12.2020 № 58-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» визнано протиправним та скасовано в частині передачі у комунальну власність Берестечківської ОТГ в особі Берестечківської міської ради Горохівського району земельних ділянок з відповідними кадастровими номерами, в т. ч. з кадастровим номером :00:001:0960.

Суд також додатково враховує, що відповідно до підпункту 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» (далі - Постанова № 1113) Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 р. документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою та до 15.12.2020 документацію із землеустрою було подано відповідачу на затвердження, що свідчить про дотримання процедури та передбаченого Постановою № 1113 строку подання документації із землеустрою на затвердження, та відповідно про наявність у позивача права на отримання у власність спірної земельної ділянки. Крім того, клопотання про затвердження проекту землеустрою було подано відповідачу 25.11.2020 (а. с. 32), а розглянуто лише 24.12.2020 шляхом прийняття оскаржуваного наказу за № 3-8281/15-20-СГ, чим відповідачем не дотримано двотижневого строку, передбаченого частиною дев`ятою статті 118 ЗК України.

З урахуванням наведеного, зважаючи на дотримання позивачем порядку розроблення землевпорядної документації з метою отримання земельної ділянки у власність, своєчасність її подання та не доведення відповідачем факту наявності визначених законом підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку буде саме зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Волинській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради, кадастровий номер :00:001:0960.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. до задоволення не підлягають з таких підстав.

Так, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пунктів 5, 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно з`ясувати: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З викладеного випливає, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Враховуючи всі доводи, які наведені у позовній заяві, й беручи до уваги особливе світосприйняття кожної людини у випадку порушення її прав суб`єктом владних повноважень, суд зазначає, що наведених позивачем доводів за обставин цієї справи не достатньо для стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки позивач не подав жодних доказів на підтвердження моральної шкоди, а із позовної заяви не вбачається, чому саме позивач обрахував свою моральну шкоду у розмірі 10000 грн, а не в іншому розмірі.

Крім того, відсутні підстави для встановлення судового контролю у порядку статті 382 КАС України шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення (як про це просить позивач у позовній заяві), оскільки встановлення такого контролю є правом, а не обов`язком суду, на даний час немає підстав вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у випадку набрання ним законної сили.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, враховуючи, що позовні вимоги про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії задоволенні повністю, а судовий збір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не підлягає сплаті, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн., що був сплачений квитанцією від 12.01.2021 № 47 (а. с. 19, 21).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24 грудня 2020 року № 3-8281/15-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, ідентифікаційний код 39767861) затвердити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради, кадастровий номер :00:001:0960.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, ідентифікаційний код 39767861) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх