Справа № 420/5457/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5457/20

Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я. Дата і місце ухвалення: 07.12.2020р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.07.2020р., просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р.;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які виразилися у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20.02.2017р. по 17.10.2017р.;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму завданої йому не нарахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р. шкоди в розмірі 36690,77 грн.;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої йому не нарахуванням індексації грошового забезпечення за період з 20.02.2017р. по 17.10.2017р. шкоди в розмірі 28572,90 грн.;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які виразилися у відмові донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 внести зміни в наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.10.2017р. №220 та перше речення абзацу восьмого пункту 3 викласти в наступній редакції: «Виплатити грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 115662,27 грн.»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити доплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в сумі 43373,35 грн.;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які виразилися у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2017 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 42 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 подати до Одеського окружного адміністративного суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та військовій частині НОМЕР_2 за період з 01.01.2016р. по 17.10.2017р. (по день виключення із списків особового складу військової частини) йому не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. Крім того, при виключенні зі списків особового складу частини, ОСОБА_1 була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди. Позивач, як учасник бойових дій, за період з 06.06.2015р. по 17.10.2017р. додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій не використовував та станом на день видання наказу про виключення зі списків особового складу з ним не проведено розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні зазначеної соціальної відпустки. При зверненні позивача 21.02.2020р. до відповідачів із письмовими заявами щодо нарахування та виплати на його користь індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за 42 невикористані календарні дні додаткової відпустки та донарахування одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, ОСОБА_1 отримав відмову, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р. та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за вказаний період, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які виразилися у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20.02.2017р. по 17.10.2017р. та зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які виразилися у відмові донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з врахуванням щомісячної додаткової винагороди у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які виразилися у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення вимог позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р. включно, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції належним чином не повідомлено військову частину НОМЕР_1 про дату, час та місце розгляду справи, що є безумовною підставою для скасування рішення від 07.12.2020р. з прийняттям нового судового рішення по справі.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що починаючи з 01 грудня 2015 року термін «базовий місяць» в Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, не використовується та не може бути параметром для проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р. Фактично рішення суду по справі №420/5457/20 в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за вказаний період, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, - є неможливим для виконання враховуючи необхідність затвердження розрахунку суми індексації Департаментом фінансів Міністерства оборони України, який, в свою чергу, керується затвердженим алгоритмом нарахування індексації відповідно до чинних положень Постанови КМУ від 17.07.2003р. №1078.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення від 07.12.2020р. в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р. включно, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, з прийняттям у відповідній частині нового рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р. включно.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 , тобто в частині висновків суду про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р. включно, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 до 30.06.2015р., а з 02.07.2015р. до 17.10.2017р. - у військовій частині НОМЕР_2 .

При цьому позивач, як військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , у період з 02.07.2015р. до 19.02.2017р. перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю у військової частини НОМЕР_2 фінансового органу та статусу розпорядника бюджетних коштів.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.10.2017р. №220, позивача з 17.10.2017р. виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку із звільненням з військової служби у запас на підставі наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.08.2017р. №135.

На запит ОСОБА_1 від 02.03.2020р. вх. №746 військова частина НОМЕР_1 листом від 17.03.2020р. надала інформацію про те, що у межах наявного ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міноборони не було.

Факт не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у 2016-2017р.р. підтвердила також військова частина НОМЕР_2 у своєму листі від 20.03.2020р. вих. №887.

Вважаючи, серед іншого, протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р., позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у цій частині, виходив з того, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не здійснювала індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016р. до 19.02.2017р. та протиправно відмовила позивачу у здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за його зверненням.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

За правилами частини першої ст.2 Закону України від 25.03.1992р. №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 вказаного Закону грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтями 2 та 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», зокрема, передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Приписами частини другої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, - згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Згідно змісту Порядку №1078, індекс споживчих цін - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є найважливішим показником, який характеризує інфляційні процеси в економіці країни і використовується для вирішення багатьох питань державної політики, в тому числі і для індексації заробітної плати працівників.

Індекс споживчих цін обчислюється Державною службою статистики України щомісяця по відношенню до попереднього місяця і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується на його офіційному сайті і в офіційних періодичних виданнях України.

Крім того, на основі щомісячних даних Держстату, індекс споживчих цін обчислюється бухгалтерськими службами підприємств, установ та організацій для визначення порогу індексації і величини приросту індексу споживчих цін.

Так, в системі державного управління, а також місцевого самоврядування обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати працівників проводилось безперервно наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року (з місяця оприлюднення Закону України від 6 лютого 2003 р. №491-IV ) і до грудня 2015 року.

Колегією суддів встановлено, що посадовий оклад позивача був визначений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.01.2008р.

Тобто, розмір посадового окладу позивача залишався не змінним до 01.03.2018р., коли набрала чинність інша постанова Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Стосовно порядку обчислення індексації колегія суддів враховує наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII, внесено зміни у частину першу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а саме: цифри « 101» замінено цифрами « 103».

Закон України №911-VIII набрав чинності 01.01.2016р.

Відповідно, з 01.01.2016р. діє наступна редакція частини 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»: «Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка».

09.12.2015р. Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Пунктом 3 постанови №1013 передбачено: «Міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078 (Офіційний вісник України, 2003 р., №29, ст. 1471)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016р. №77 внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078 і від 9 грудня 2015 р. №1013.

Зокрема, в абзаці другому пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078, цифри « 101» замінено цифрами « 103».

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ №77, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 р., крім пункту 1 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. №1013 і від 17 липня 2003 р. №1078, який застосовується з 1 січня 2016 року.

Отже, у грудні 2015 року Кабінет Міністрів України, з метою припинення в подальшому виплат сум індексації заробітної плати в розмірах, що склалися станом на грудень 2015 року, і відновлення індексації доходів з 1 січня 2016 року, але за умови - після перевищення індексу споживчих цін над порогом індексації у розмірі 103%, видав Постанову №1013, зобов`язавши всіх роботодавців здійснити в грудні місяці упорядкування структури заробітної плати своїх працівників шляхом підвищення всіх складових заробітної плати для того, щоб сума цього підвищення перевищила суму індексації, яка склалась у цьому місяці.

Таким чином, з 1 січня 2016 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати працівників було запроваджене знову, але за дещо зміненими правилами.

До грудня 2015 року при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати працівників відповідно до пункту 5 Порядку №1078 використовувався такий термін як «базовий місяць». Базовий місяць визначався для кожного працівника окремо.

Після внесення останніх змін в Порядок, в тому числі і в його пункт 5, офіційне використання цього терміну було відмінено, а за новим змістом пункту 5 Порядку під цим терміном став використовуватись термін «місяць підвищення тарифних ставок (окладів)».

Підвищення тарифних ставок (окладів) - не в сенсі підвищення тарифної ставки (окладу) працівнику індивідуально у зв`язку з: призначенням його на більш високу за оплатою посаду; підвищенням його кваліфікаційної категорії, педагогічного звання, педагогічного навантаження тощо, а в сенсі підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що починаючи з 01 грудня 2015 року термін «базовий місяць» в Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, не використовується та не може бути параметром для проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р.

В мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції зазначив, що січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р.

Однак, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Оскільки відповідачем на момент розгляду даної справи не здійснено будь-якого розрахунку суми індексації грошового забезпечення позивача, в тому числі і встановлення базового місяця для її здійснення, тому відсутні підстави вважати, що відбулося порушення прав позивача щодо застосування відповідачем базового місяця, який на думку апелянта не повинен застосовуватись.

Окрім того, виходячи з положень ст.5 КАС України захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому. Оскільки виплату та розрахунок індексації відповідачем проведено не було, тому в даному випадку право позивача щодо застосування певного алгоритму нарахування, з яким він не погоджується, не є порушеним.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав, передбачених ч.4 ст.317 КАС України, для зміни оскаржуваного рішення від 07.12.2020р. шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків суду про те, що січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 19.02.2017р.

А відтак, апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню.

Що ж до доводів апелянта про те, що судом першої інстанції військову частину НОМЕР_1 належним чином не повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що є безумовною підставою для скасування рішення від 07.12.2020р. з прийняттям нового судового рішення по справі, то колегія суддів не приймає їх до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 02.11.2020р. суд першої інстанції зупинив провадження по справі №420/5457/20 та призначив наступне судове засідання на 20.11.2020р., про що повідомив військову частину НОМЕР_1 шляхом надсилання тексту повістки на офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання, призначене на 20.11.2020р., сторони, у тому числі представник військової частини НОМЕР_1 , не прибули, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавали.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до вимог частини 9 статі 205 КАС України.

До того ж, колегія суддів враховує, що військова частина НОМЕР_1 скористалася наданим їй статтею 162 КАС України правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому висловила свою позицію щодо заявлених до неї ОСОБА_1 позовних вимог. Зазначене, на думку колегії суддів, свідчить про дотримання судом принципу змагальності сторін при вирішенні спору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків суду про те, що січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 19 лютого 2017 року.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 березня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук