Справа № 640/7603/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Київ № 640/7603/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «АНГАРА»
до1) Головного управління ДПС у м. Києві 2) Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві
третя особа про Міністерство фінансів України визнання протиправною бездіяльність, стягнення заборгованості,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «АНГАРА» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у м. Києві, яка полягає у невнесенні до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих з 01.02.2016 року, за яким станом на 01.01.2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету, даних (інформації) про суми узгодженого бюджетного відшкодування податку на додану вартість ПП «АНГАРА», всього на суму 3 418 297,00 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДКС у м. Києві, яка полягає в неперерахуванні на поточний банківський рахунок ПП «АНГАРА» узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, всього на суму 3 418 297,00 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України через ГУ ДКС у м. Києві на користь ПП «АНГАРА» заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, всього на суму 3 418 297,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста від 11.05.2019 відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 18.07.2019 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 11.03.2021 здійснено процесуальне правонаступництво та замінено Головне управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що у контролюючого органу були відсутні законодавчо визначені підстави для не вчинення відповідних дій з метою відшкодування позивачу податку на додану вартість, внаслідок чого належним способом захисту порушеного права є стягнення заборгованості по бюджетному відшкодуванню безпосередньо з Державного бюджету України.

Відповідачі заперечили по суті заявлених позовних вимог про що до матеріалів справи надали відповідні письмові відзиви в яких посилались на необґрунтованість позовних вимог.

Представник третьої особи правом на подання письмових пояснень не скористався.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Печерському районі м. Києва №/0 від 15.04.2008 p. зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість ПП «АНГАРА»: за серпень 2005 p. - в розмірі 194 657 грн. 00 коп.; за листопад 2005 p. - в розмірі 656 022 грн. 00 коп.; за грудень 2005 p. - в розмірі 1 089 228 грн. 00 коп.; за січень 2006 p. - в розмірі 1 479 020 грн. 00 коп.; всього на суму 3 418 927 грн. 00 коп.

У подальшому постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.04.2013 р. за позовом ПП «Ангара» (справа № 2а-7551/12/2670), яка набрала законної сили 13.04.2014, скасовано вказане податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва № /0 від 15.04.2008 p.

Незважаючи на скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва № /0 від 15.04.2008 p., ПП «АНГАРА» не отримало перерахування зазначених сум бюджетного відшкодування на банківський рахунок.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що позивачем до податкового органу разом із податковими деклараціями були подані відповідні заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, які власне і стали передумовою проведення перевірки та винесення вказаного вище ППР.

Разом із тим, листом від 29.03.2019 №57860/10/26-15-43-04-14 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило позивача, серед іншого про те, що на даний час законодавством не передбачено порядок ведення, механізм відшкодування сум ПДВ, внесених до Тимчасового реєстру, та структуру такого реєстру.

За таких обставин, не отримавши бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 3 418 927,00 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

На час виникнення спірних правовідносин, норми п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлювали, що платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

При цьому платник податку в п`ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

Податковий орган зобов`язаний у п`ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ній суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

У випадку процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п`яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

В той же час, станом на дату набрання рішенням суду по справі №2а-7551/12/2670 законної сили, порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктами 200.10 та 200.11 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

У відповідності до пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Аналіз зазначених норм свідчить про чітко визначений законодавством порядок повернення сум податку на додану вартість за умови підтвердження податковим органом сум бюджетного відшкодування шляхом проведення відповідних перевірок.

Яку свідчать матеріали справи, в рамках спірних правовідносин відсутні обставини зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування за результатами проведення контролюючим органом перевірки після скасування ППР №/0.

Разом із тим, в порушення вказаних вище норм ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, правонаступником якої фактично є Головне управління ДПС у м. Києві, не було вчинено жодних дій з метою відшкодування позивачу ПДВ за наслідками набрання рішенням по справі 2а-7551/12/2670 законної сили.

Суд звертає увагу на той факт, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII (набрав чинності з 1 січня 2017 року) змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування, який не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Однак зміна порядку здійснення бюджетного відшкодування не звільняє контролюючий орган від виконання свого обов`язку щодо повернення узгодженої суми податку на додану вартість позивачу у передбачений законодавством спосіб.

Частинами 1-3 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Вирішуючи питання про належність обраного позивачем способу захисту порушеного права у формі стягнення відповідних сум бюджетної заборгованості та пені безпосередньо з державного бюджету України, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 200.7.1 ПК України (в редакції на час вирішення спору по суті заявлених позовних вимог) формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 цієї статті Кодексу заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

На підставі пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів. (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Вказані норми статті 200 ПК України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 (далі - Порядок № 26).

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України до 01 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум ПДВ, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Станом на час розгляду справи в суді Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює, про що також зазначалось учасниками даного спору.

За таких обставин, з урахуванням встановленого судом права Позивача на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 3 418 927,00 грн, а також відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку, такі способи захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31- 32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 3 418 927 грн, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 12.02.2019 № 11-778апп18.

Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ ДФС у м. Києві, яка полягає у невнесенні до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, задоволенню не підлягають через невірно обраний спосіб захисту порушеного права в цій частині позовних вимог, оскільки в розумінні пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України Головне управління ДФС у м. Києві не мало повноважень на вчинення таких дій.

Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ ДКС у м. Києві задоволенню не підлягають, оскільки до органу Казначейства від податкового органу не надходила інформація про необхідність відшкодування позивачу ПДВ в сумі 3 418 927,00 грн, внаслідок чого у ГУ ДКСУ у м. Києві були відсутні правові підстави для перерахування коштів позивачу, з урахуванням того, що відповідач-2 не є адміністратором ПДВ, а здійснює лише перерахування бюджетних коштів.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині нерозривно пов`язаний з протиправною бездіяльністю ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, правонаступником якої наразі є ГУ ДПС у м. Києві, наслідком якої стало не відшкодування позивачу ПДВ у визначений строк та жодним чином не стосується рішень, дій або бездіяльності органу казначейства, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за правильне судовий збір в сумі 21131 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Приватного підприємства «АНГАРА» заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість всього в сумі 3 418 297,00 грн.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути на користь Приватного підприємства «Ангара» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати зі сплати судового збору в сумі 21131 грн (двадцять одна тисяча сто тридцять одна грн 00 коп.).

ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АНГАРА» (код 32047008, адреса: 01024, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЮТЕРАНСЬКА, будинок 25, квартира 9).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У М.КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ У М.КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТЕРЕЩЕНКІВСЬКА, будинок 11-А).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович