Справа № 320/6917/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року справа №320/6917/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому позивач просить суд:

- прийняти рішення про поновлення статусу ОСОБА_1 в якості пенсіонера органів внутрішніх справ (міліції);

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як працівнику органів внутрішніх справ (міліції) з суми пенсії, яку він отримував на момент виходу на пенсію як працівник органів внутрішніх справ (міліції), тобто з 01.09.2001. Перерахунок пенсії здійснити з врахуванням змін у поточному законодавстві, які торкаються процедур нарахування та перерахування пенсій працівникам органів внутрішніх справ (міліції), на даний час поліції, з моменту подачі ОСОБА_1 18.07.2018 заяви до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про перерахунок йому пенсії не як працівнику податкової міліції, а як працівнику органів внутрішніх справ (міліції), яку він отримував 01.09.2001 і бажає з часу подачі заяви отримувати пенсію, нараховану згідно законодавства для поліцейських, а не як для працівників податкової міліції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.09.2001 йому призначено пенсію співробітника органів внутрішніх справ (міліції) після закінчення служби у Донецькому інституті внутрішніх справ МВС України на підставі Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ. 25.10.2001 ним була подана заява в органи Пенсійного фонду України про припинення отримання призначеної пенсії як пенсіонеру органів внутрішніх справ (міліції). У грудні 2005 року позивач повторно оформив пенсію як пенсіонера податкової міліції із звільненням з кадрів податкової міліції за віком. У 2018 році позивач звернувся із заявою про поновлення для отримання пенсії як пенсіонера органів внутрішніх справ (міліції), яка була йому нарахована у 2001 році. Проте, станом на момент звернення до суду, відповідачем не поновлено виплату такої пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що остання штатна посада, яку позивач займав на день звільнення з військової служби не включена до даної категорії посад. Отже, грошове забезпечення за останньою штатною посадою, яку позивач займав на день звільнення з військової служби визначається Постановою №704. Відтак, підстави для проведення перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016 згідно постанови №988 відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як такий, що звільнився зі служби у податковій міліції.

18 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, якою просив повернутись до попереднього виду державної пенсії, тобто до пенсії працівника органів внутрішніх справ та у зв`язку з чим просив здійснити перерахунок пенсії.

Листом від 30 серпня 2018 року №68294/03 Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повідомило, що грошове забезпечення за останньою штатною посадою, яку займав позивач, на день звільнення зі служби в органах податкової адміністрації, визначається постановою КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення, що визначається відповідно до постанови КМУ від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Згідно зі статтею 10 Закону органи Пенсійного фонду України з 01.01.2007 виконують функції з призначення і виплати пенсій особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону, а функція визначення розміру грошового забезпечення чи окремих його складових для обчислення пенсій виходить за межі їх компетенції. Роз`яснення питання щодо порядку і умов встановлення грошового забезпечення відноситься до компетенції уповноваженого структурного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України.

Зі змісту вказаної відповіді вбачається, що питання про повернення до попереднього виду державної пенсії не вирішувалось, рішення з цього питання не приймалось.

17 вересня 2019 року позивач звернувся із заявою про надання письмової інформації відносно питання, якими нормативно-правовими актами поточного законодавства регулюється порядок розрахунку та виплати пенсій пенсіонерам податкової міліції, із зазначенням конкретних статей та пунктів нормативно-правових актів.

Листом №24631/К-11 від 17.10.2019 відповідач серед іншого роз`яснив, що відповідно до статті 7 Закону №2262 військовослужбовцям, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за їх вибором.

На скаргу позивача від 05.02.2020 відповідач роз`яснив, що на виконання постанови №103 з 01.01.2018 позивачеві проведено перерахунок пенсії з оновленого грошового забезпечення за посадою професора кафедри Національної академії Державної податкової служби України 13845,00 грн з урахуванням норм законодавства, чинного на час перерахунку.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2262-ХІ особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 7 Закону № 2262-ХІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 10 Закону № 2262-ХІІ визначено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 48 Закону № 2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті. Пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення (стаття 49 Закону №2262-ХІІ).

Відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Статтею 66 Закону № 2262-ХІІ визначено, що рішення про відмову в призначенні пенсії або її перерахунку, зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, порушення строків і заниження розмірів пенсії може бути оскаржено до вищих органів або до суду.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі - Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України» Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви.

Пунктами 17, 18 Порядку № 3-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії. Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Судом встановлено, що позивач з 31 грудня 2005 року отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як такий, що звільнився зі служби у податковій міліції.

Із змісту заяв позивача, з якими він звернувся до відповідача, вбачається, що ОСОБА_1 просив перевести його з одного виду пенсії на інший та здійснити у зв`язку із цим перерахунок.

Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві за заявами позивача жодного рішення не приймало, відповідь на заяви надані листами, чим порушило положення пунктів 17-18 Порядку № 3-1.

Зважаючи, що позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, відповідач мав розглянути заяву позивача відповідно вимог до пунктів 14, 17-18 Порядку № 3-1 та прийняти відповідне рішення про переведення з одного виду пенсії на інший та її перерахунок або відмовити у переведенні та перерахунку.

Суд звертає увагу відповідача, що заяви позивача у довільній формі підлягають розгляду з прийняттям за наслідками розгляду заяв рішення відповідно до пункту 18 Порядку № 3-1. При цьому, рішення повинно містити мотиви з яких виходив орган пенсійного фонду при вирішенні питання про переведення з одного виду пенсії на інший та права на перерахунок, і у разі відмови рішення повинно містити зазначення причин відмови та порядок оскарження рішення.

З відповідей Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, наданих відповідачем на заяви позивача листами від 30.08.2018 №68294/03, від 17.10.2019 №24631/К-11, від 10.03.2020 № 6246-3663/К-03/8-2800/20 вбачається, що вони носять роз`яснювальний та рекомендаційний характер, конкретного обґрунтування вирішення питання щодо переведення позивача з одного виду пенсії на інший не зазначено.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Коненції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, та враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяв про переведення з одного виду пенсії на інший та перерахунок пенсії, а не з діями щодо переходу з одного виду пенсії на інший, у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити внаслідок обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішення. Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 липня 2018 року про переведення з одного виду пенсії на інший;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 липня 2018 року щодо переведення з одного виду пенсії на інший та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402.

У справі, що розглядається, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про переведення з одного виду пенсії та інший та перерахунок пенсії, та які за змістом та вимогами є ідентичними, суд вважає необхідним для захисту прав позивача зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про перехід з пенсії як пенсіонера податкової міліції Державної фіскальної служби на пенсію як пенсіонера органів внутрішніх справ (міліції) та її перерахунок від 18 липня 2018 року.

У даному випадку не відповідають об`єкту порушеного права та не підлягають задоволенню обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині пункту 2 вимог позовної заяви щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як працівнику органів внутрішніх справ (міліції) з суми пенсії, яку він отримував на момент виходу на пенсію як працівник органів внутрішніх справ (міліції), тобто з 01.09.2001. Перерахунок пенсії здійснити з врахуванням змін у поточному законодавстві, які торкаються процедур нарахування та перерахування пенсій працівникам органів внутрішніх справ (міліції), на даний час поліції, з моменту подачі ОСОБА_1 18.07.2018 заяви до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про перерахунок йому пенсії не як працівнику податкової міліції, а як працівнику органів внутрішніх справ (міліції), яку він отримував 01.09.2001 і бажає з часу подачі заяви отримувати пенсію, нараховану згідно законодавства для поліцейських, а не як для працівників податкової міліції.

При цьому, здійсненню перерахунку та виплати заборгованості має передувати прийняття відповідачем рішення про переведення з одного виду пенсії на інший, тому такі вимоги позивача є передчасними.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно квитанцією від 24 липня 2020 року №0.0..1 позивачем сплачено судовий збір на суму 840 грн 80 коп.

Суд, керуючись ч. 3 ст. 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог присуджує позивачу 200 грн 00 коп. понесених витрат по оплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Керуючись статями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72-78, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 липня 2018 року про переведення з одного виду пенсії на інший.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 липня 2018 року про переведення з одного виду пенсії на інший та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2017 №3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (код ЄДРПОУ - 42098368) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 200 (двісті) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.