Справа № 320/3663/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3663/20 Головуючий у 1 інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Безименної Н.В.

Оксененка О.М.

За участю секретаря Вінокурової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства ІНЖЕНЕРНО-БУДІВЕЛЬНИЙ ЦЕНТР "СПОРУДА" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до Приватного підприємства ІНЖЕНЕРНО-БУДІВЕЛЬНИЙ ЦЕНТР "СПОРУДА" про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства ІНЖЕНЕРНО-БУДІВЕЛЬНИЙ ЦЕНТР "СПОРУДА" (далі - ПП ІБЦ «СПОРУДА»), в якому просив стягнути з рахунків Приватного підприємства ІНЖЕНЕРНО-БУДІВЕЛЬНОГО ЦЕНТР «СПОРУДА» у банках, що обслуговують боржника - 149 172,66 грн. в рахунок погашення боргу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з рахунків Приватного підприємства інженерно-будівельного центр «Споруда» у банках, що обслуговують боржника - 149 172,66 грн. в рахунок погашення боргу.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Приватне підприємство ІНЖЕНЕРНО-БУДІВЕЛЬНИЙ ЦЕНТР "СПОРУДА", звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на узгодження податкового зобов`язання, а тому, відсутні підстави для стягнення податкового боргу у судовому порядку.

12 березня 2021 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Головного управління Державної податкової служби у Київській області надійшли письмові пояснення разом з розрахунком податкового боргу.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватне підприємство інженерно-будівельний центр «СПОРУДА» (код ЄДПОУ: 14288795; місцезнаходження: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Котляревського, буд.54), зареєстровано з 09.10.1992 р. як юридична особа, про що внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0018723.

27 лютого 2017 року ПП ІБЦ «СПОРУДА» подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік, якою ним самостійно визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати за 2017 рік у розмірі 149172,66 грн.

14 лютого 2018 року ПП ІБЦ «СПОРУДА» подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік, якою ПП ІБЦ «СПОРУДА» самостійно визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати за 2018 рік у розмірі 149 172,66 грн.

Згідно даних інтегрованої картки платника податку, станом на 31 січня 2019 року податковий борг ПП ІБЦ «СПОРУДА» з орендної плати юридичних осіб складає 380 610,65 грн.

Відповідно до Розрахунку боргу по орендній платі в рамках позовних вимог по ПП ІБЦ «СПОРУДА» та Довідки про наявний борг з податків і зборів, збір за якими контролюється Головним управлінням ДПС у Київській області, станом на 15 квітня 2020 року податковий борг ПП ІБЦ «СПОРУДА» з орендної плати юридичних осіб складає 149 171,66 грн.

Позивач, вважаючи, що узгоджена сума грошового зобов`язання відповідачем вчасно не погашена, звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення податкового боргу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пп. 14.1.156 п. 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За приписами пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями п. 57.3 ст. 57 ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Нормами п. 287.1 статті 287 ПК України закріплено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно п. 287.3 ст. 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

В силу п. 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У відповідності до пп. 14.1.137 п. 14.1 статті 14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами п. 41.2 статті 41 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Положеннями п. 95.1 ст. 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п. 95.3 ст. 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Норми пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначають, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданої суду Довідки про наявний борг з податків і зборів, збір за якими контролюються Головним управлінням ДПС у Київській області та Розрахунок боргу по орендній платі (в рамках позовних вимог) по ПП ІБЦ "СПОРУДА", станом на « 15» квітня 2020 року має податковий борг відповідача з орендної плати за землю, в рамках позовних вимог, становить - 149 172,66 грн. (Т. 1 а.с. 4-5).

Крім того, наявність податкового боргу, також, підтверджується даними Інтегрованої картки платника податку станом на 31 січня 2019 року, податковий борг ПП ІБЦ «СПОРУДА» з орендної плати юридичних осіб (Т. 1 а.с. 17-23).

Також, Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області було надано суду апеляційної інстанції Розрахунок податкового боргу ПП ІБЦ «СПОРУДА» за період з 31 грудня 2013 року по 01 травня 2020 року.

З огляду на вищезазначене, доводи апелянта про ненадання Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області доказів наявності у ПП ІБЦ "СПОРУДА" податкового боргу, колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів вважає необгрунтованим посилання апелянта на Довідку Фінансового управління Ірпінської міської ради Київської області від 01 листопада 2016 року №534, в якій вказано про погашення ПП ІБЦ "СПОРУДА" податкової заборгованості по орендній платі за землю, оскільки, вказані відомості не узгоджуються з інформацією, що міститься в Інтегрованій картці відповідача, як платника податку. При цьому, відповідно до положень статті 19-1 Податкового кодексу України, саме на податкові органи покладено функцію щодо адміністрування та контролю за своєчасністю сплати платниками податків відповідних платежів.

Матеріали справи свідчать, що вищевказаний податковий борг виник, зокрема, на підставі поданих ПП ІБЦ "СПОРУДА" контролюючому органу звітних податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік та 2018 рік, в яких відповідачем самостійно визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати за 2017 рік у розмірі 149 172, 66 грн. та за 2018 рік у розмірі 149 172, 66 грн. (Т. 1 а.с.12-16).

З огляду на зазначене, ПП ІБЦ "СПОРУДА" самостійно обчислено суму податкового зобов`язання, яка, відповідно до пункту 54.1 статті 54, пункту 56.11 статті 56 ПК України, є узгодженою та підлягає сплаті.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 травня 2020 року №824/1000/16-а.

При цьому, в разі не сплати грошового зобов`язання, що визначене в поданій платником податків декларації, протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, визначена в декларації узгоджена сума грошового зобов`язання набуває статусу податкового боргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 29 січня 2021 року у справі № 814/948/17, від 11 червня 2020 року у справі № 824/20/17-а, від 13 жовтня 2020 року у справі №815/4974/16 зазначив наступне: «…з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування в даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податкового кодексу України, тощо».

Посилання апелянта на неможливість нарахування ПП ІБЦ "СПОРУДА" земельного податку, та, як наслідок, передчасність стягнення податкового боргу, з огляду на те, що в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:174:0108, яку орендує ПП ІБЦ "СПОРУДА", колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

На переконання колегії суддів, вищевказані обставини впливають на вирішення даної справи, оскільки, податковий борг, з метою стягнення якого податковий орган звернувся до суду, виник на підставі самостійно узгоджених відповідачем податкових зобов`язань після подання ПП ІБЦ "СПОРУДА" звітних податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 - 2018 роки. Тобто, відповідачем було самостійно визначено та узгоджено суму грошового зобов`язання, яка підлягала сплаті.

Доводи апелянта про те, що Головне управління Державної податкової служби у Київській області не надало належних та допустимих доказів, які б вказували на узгодження податкового зобов`язання, а тому, відсутні підстави для стягнення податкового боргу у судовому порядку, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що, у зв`язку із добровільною не сплатою самостійно визначеного грошового зобов`язання, Ірпінською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було сформовано та направлено ПП ІБЦ «СПОРУДА» податкову вимогу форми «Ю» №57-23 від 17 грудня 2014 року (Т. 1 а.с. 24).

При цьому, доводи апелянта про те, що Ірпінською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області області виставлено дві податкові вимоги ПП ІБЦ «СПОРУДА», а саме: форми «Ю» №57-23 від 17 грудня 2014 року та форми «Ф» №57-23 від 17 грудня 2020 року, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник Головного управління Державної податкової служби у Київській області - Рудніцький Олександр Леонідович, податковим органом було сформовано та надіслано ПП ІБЦ «СПОРУДА» лише одну податкову вимогу - форми «Ю» №57-23 від 17 грудня 2014 року, а зазначення судом першої інстанції в рішенні податкової вимоги форми «Ф» №57-23 від 17 грудня 2020 року є опискою.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідач, згідно статті 253 КАС України, вправі звернутися до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки.

Як вбачається з матеріалів справи, податкова вимога Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області форми «Ю» №57-23 від 17 грудня 2014 року була направлена контролюючим органом на адресу ПП ІБЦ «СПОРУДА» рекомендованим листом (Т. 1 а.с. 25).

З приводу посилання апелянта на те, що вказана вищевказана податкова вимога не була отримана ПП ІБЦ «СПОРУДА», слід зазначити наступне.

За приписами пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610.

Пунктом 7 розділу IV зазначеного Порядку встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 140/30/20 вказав наступне: «…Аналіз податкового законодавства свідчить про те, що податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зокрема, зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить.

…Правилами визначено окремі категорії поштових відправлень: рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю; з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю; до інших видів листів опис вкладення не передбачений».

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема, якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, необхідно враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.

Так, ПП ІБЦ «СПОРУДА» не спростовано доводи податкового органу, стосовно надіслання податкової вимоги в порядку встановленому законом.

Враховуючи вищезазначене, оскільки, податкову вимогу надіслано на адресу відповідача в порядку встановленому Податковим кодексом України, вказане свідчить про наявність підстав для стягнення податкового боргу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у вищевказаній постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 140/30/20.

Посилання апелянта на те, шо на конверті з штрих-кодом « 140 Ірпінь 3» з позначкою «Ц» - цінний лист виправлено вручну на позначку «Р», колегія суддів вважає необгрунтованим, так як, відпечаток штампу «Рекомендоване повідомлення» на копії конверту свідчить, що вказане поштове відправлення було рекомендованим листом.

Також, колегія суддів вважає необгрунтованим посилання апелянта на те, що із часткового відбитку штампу «Довідки Причини неодержання (досилання)», не можна з`ясувати дату повернення цього листа, оскільки, вказані обставини не спростовують обов`язок ПП ІБЦ «СПОРУДА» сплатити податковий борг за узгодженими грошовими зобов`язаннями.

Крім того, слід зазначити, що про податкову вимогу Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області форми «Ю» №57-23 від 17 грудня 2014 року відповідачу було відомо в 2015 році, адже, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2015 року у справі №826/5718/15 адміністративний позов Прокурора міста Ірпеня в інтересах держави в особі Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства інженерно-будівельного центру «Споруда» суму податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 226 030,31. Вказана сума податкового боргу була стягнута, зокрема, на підставі податкової вимоги форми «Ю» №57-23 від 17 грудня 2014 року.

Щодо доводів апелянта про те, що на підставі вимоги форми «Ю» №57-23 від 17 грудня 2014 року вже була стягнута сума заборгованості, а нової податкової вимоги контролюючим органом не надсилалося, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 04 грудня 2018 року у справі №806/4015/15 вказав, що «аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов`язку в контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється».

Таким чином, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

Щодо посилання апелянта на неприпустимість подвійного стягнення у судовому порядку грошових коштів з відповідача на користь позивача за податковою вимогою від 17 грудня 2014 року № 57-23, зокрема, стягнення податкового боргу за вказаною вимогою, також, у справах №826/5718/15 та №320/2504/20, слід зазначити наступне.

Так, стягнення з ПП ІБЦ «СПОРУДА» податкового боргу на підставі податкової вимоги від 17 грудня 2014 року № 57-23 у даній справі та в справах №826/5718/15 та №320/5204/20 здійснювалося щодо податкового зобов`язання визначеного в податкових деклараціях за різні періоди, а саме:

- у справі №826/5718/15 здійснювалося стягнення заборгованості з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 261 562,18 грн., що виникла, у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань, визначених в податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № та № від 15 травня 2014 року;

- у даній справі №320/3663/20 предметом позову є стягнення податкового боргу у розмірі 149 172,64 грн., що виник на підставі декларацій за 2017 рік (період березень - грудень 2017 року) та декларацій за 2018 рік (період січень - лютий 2018 року;

- у справі №320/5204/20 здійснюється стягнення податкового боргу у розмірі 124 310,56 грн., що виник на підставі декларації за 2018 рік (за період березень - грудень 2018 року).

З огляду на вищезазначене, доводи ПП ІБЦ «СПОРУДА» про подвійне стягнення контролюючим органом у судовому порядку з відповідача податкового боргу є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги Головного управління Державної податкової служби у Київській області та стягнуто з рахунків Приватного підприємства інженерно-будівельного центр «Споруда» у банках, що обслуговують боржника - 149 172,66 грн. в рахунок погашення боргу.

Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Головного управління Державної податкової служби у Київській області та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства ІНЖЕНЕРНО-БУДІВЕЛЬНИЙ ЦЕНТР "СПОРУДА" залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Безименна Н.В.

Оксененко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 22.03.2021 р.