Справа № 200/8085/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року справа №200/8085/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач1: ОСОБА_3 .

відповідач2: не прибув

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Донецької обласної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Дмитрієв В.С.) від 17 листопада 2020 року (дата складання повного тексту рішення 17 листопада 2020 року) та додаткове рішення від 02 грудня 2020 року (дата складання повного тексту рішення 02 грудня 2020 року) у справі № 200/8085/20-а за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації, Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Донецької обласної державної адміністрації, Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання протиправним та скасування рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка є постійним діючим колегіальним органом Донецької обласної державної адміністрації зафіксоване у Протоколі №15 від 12 грудня 2019 року, в частині відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у __році (категорія 1) серії А синього кольору; зобов`язання Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка є постійним діючим колегіальним органом Донецької обласної державної адміністрації, прийняти рішення про видачу (заміну) ОСОБА_1 посвідчення учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у __році (категорія 1) серії А синього кольору і звернутися до уповноваженої особи Донецької облдержадміністрації із клопотанням про видачу (заміну) посвідчення; зобов`язання Донецьку обласну державну адміністрацію видати (замінити) посвідчення учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у __році (категорія 1) серії А синього кольору.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке оформлено протоколом №15 від 12 грудня 2019 року, в частині відмови у видачі посвідчення ОСОБА_1 «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у році» (категорія 1) серія А синього кольору; зобов`язано Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняти рішення про видачу (заміну) ОСОБА_1 посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у __році (категорія 1) серії А синього кольору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що у Депаратамента відсутні особові справи учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та документи, які раніше надавались для формування справ учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки залишилися у неконтрольованому місті Донецьку.

Регіональною комісією були здійснені всі можливі заходи для встановлення факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії, проте, оскільки у позивача відсутні 30 днів виїзду, які можливо віднести до днів, коли особа безпосередньо брала участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням аварії, її наслідків у зоні відчуження, підстави для встановлення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році відсутні. Відповідач зазначив, що населені пункти Діброва, Мартиновичі, Новий Мир, де проходив службу в 1989 році позивач, відноситься до зони безумовного обов`язкового відселення, населений пункт ПрибірськІванківського району Київської області - до зони добровільного гарантованого відселення, при цьому населений пункт Млашівка - відсутній у переліку, таким чином позивачем не відпрацьовано у зоні відчуження 30 календарних днів, що є обов`язковою умовою, а тому для встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС законні підстави відсутні.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 3500 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким в задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що дану справу віднесено до справ незначної складності, позовні вимоги задоволені частково, при цьому надані адвокатом послуги, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, обсяги наданих адвокатом послуг є неспівмірними з даною справою.

Під час судового розгляду справи та у відзиві на апеляційні скарги позивач та його представник проти доводів апеляційних скарг заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія ДОН-17 №107148 від 17 вересня 2009 року при повторному огляду позивачу встановлено 2 групу інвалідності, захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ЧАЕС безстроково (а.с. 16).

Відповідно до експертного висновку №13425/4-4 від 04 квітня 1995 року захворювання позивача пов`язано з виконанням військових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 17).

Військовий квиток серія НУ № 6608000 від 07 травня 1976 року містить записи щодо участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 22 травня 1989 року по 23 серпня 1989 року та отримання дози опромінювання 4,996 бер (а.с. 13), що також підтверджується довідкою командира військової частини №64354 від 23 серпня 1989 року №474 (а.с. 14) та довідкою Костянтинівського міського військового комісару від 25 серпня 1989 року (а.с. 15).

5 січня 1993 року позивачу видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 198_році Серія НОМЕР_1 .

У липні 1995 року позивачу було видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія НОМЕР_2 .

Також, 20 липня 2006 року позивача віднесено до 1 категорії та видано безстрокове посвідчення учасника особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І) Серія А №444246 (що містить печатку «перереєстроване») та вкладку до цього посвідчення № НОМЕР_3 (а.с. 9).

Позивач 16 квітня 2019 року звернувся до Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із заявою про здійснення заміни посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, серії НОМЕР_4 від 20 листопада 2006 року на зразок посвідчення затвердженого постановою КМУ №551, на підставі матеріалів особової справи, які були підставою для визначення статусу, додавши копії: паспорта, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, фото, копію роз`яснення Мінсоцполітики України від 10 жовтня 2018 року, згоду на обробку персональних даних.

22 травня 2019 року Регіональна комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вирішила направити лист до Костянтинівської міської ради щодо надання документів у повному обсязі, які містяться в особових справах пільговиків (витяг з протоколу №8).

Згідно пояснень відповідача, 02 вересня 2019 року Костянтинівською міською радою, повторно надіслано справу позивача для розгляду питання щодо видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС до якої додано: копію архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони від 17 травня 2012 року №81315, копію довідки командира ВЧ №64354 від 23 серпня 1989 року №2841/47, копію виписки з акта огляду МСЕК серії ДОН-07 №107148 від 17 вересня 200 року, копія виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 №014942 від 17 вересня 2009 року, копія військового квитка, копія листа Державного агентства України з управління зоною відчуження від 09 серпня 2019 року №03-3449/4-19, копія довідки військової частини №64354 від 23 серпня 1989 року №474 , перша сторінка трудової книжки, копія подяки учаснику ЛНА ЧАЕС від 20 серпня 1989 року.

12 вересня 2019 року Відповідач - 2 вирішив направити документи на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або населені пункти зони відчуження (витяг з протоколу №12).

Департаментом у справах ветеранів, осіб з інвалідністю та постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства соціальної політики України надано відповідь від 26 листопада 2019 року № 1842/0/76-19/291, в якій повідомлено, що Комісією зі спірних питань на засіданні прийнято рішення про повернення особової справи позивача оскільки встановлено, що документи, які містяться в особовій справі не підтверджують факт виконання ним робіт у зоні відчуження. При цьому зазначено про розгляд питання за умови надання документів які підтверджували б виконання ним робіт у зоні відчуження.

12 грудня 2019 року відповідачем - 2 відмовлено позивачу у видачі посвідчення у зв`язку із поверненням особової справи без розгляду (витяг з протоколу №15).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Питання визначення статусу осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовано Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ ( далі Закон № 796).

Відповідно до статті 9 Закону № 796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону № 796 (в редакції на час його прийняття) визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, організації проведення евакуації із цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені для виконання робіт у зазначеній зоні, в тому числі військовослужбовці, включаючи резервістів, працівники державних, громадських організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки як у цій зоні, так і за її межами.

Згідно статті 10 Закону № 796 у редакції Закону України від 01.07.92 р. N 2532-XII, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Так, до категорії 1 відноситься особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

За приписами статті 15 Закону №796 підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

У відповідності до положень статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу 10 листопада 2006 року видане посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії НОМЕР_4 , в якому зазначено, що посвідчення є безстрокове і діє на всій території України. До цього посвідчення є вкладка № НОМЕР_3 .

Позивач є інвалідом 2 групи у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби.

Вказане посвідчення видане на підставі та за зразками, затвердженими чинними на той час постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян за №551 (далі-Порядок №551), відповідно до якого затверджені нові зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружині (чоловіку) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, опікунам дітей (на час опікунства) померлого (померлої) громадянина (громадянки), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, згідно з додатками 1-14.

Пунктом 2 Порядку №551 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 3 Порядку №551 особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році" (категорія 1) серії А синього кольору.

Особам з інвалідністю видаються посвідчення категорії 1 із зазначенням групи інвалідності та строку, на який установлено інвалідність.

У разі установлення групи інвалідності довічно на правій внутрішній стороні посвідчення робиться запис Безстроково.

За приписами пункту 11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються, зокрема, особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 зобов`язано Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, зокрема, провести до 1 січня 2021 року заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1).

Положеннями пункту 11 Порядку №551 встановлено, що рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.

Тобто, за приписами наведеної норми, посвідчення підлягає вилученню у разі встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональна комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розглянула заяву позивача про заміну посвідчення та матеріали її особової справи і прийняла оскаржуване рішення про відмову у видачі посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорії І) серії А у зв`язку із відсутніми фактами виконання робіт у зоні відчуження в 1989 році впродовж 30 календарних днів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді заяви Регіональною комісією не було враховано, що позивач є особою з інвалідністю з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, якій встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою і відноситься до першої категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій. Тобто посвідчення позивачу має бути видане на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою, яка наявна в матеріалах особової справи позивача і досліджувалась відповідачем.

Відповідно до експертного висновку №13425/4-4 від 04 квітня 1995 року захворювання позивача пов`язано саме з виконанням військових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС .

Військовий квиток позивача серія НОМЕР_5 від 07 травня 1976 року містить записи щодо участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 22 травня 1989 року по 23 серпня 1989 року та отримання дози опромінювання 4,996 бер (а.с. 13), що також підтверджується довідкою командира військової частини №64354 від 23 серпня 1989 року №474 (а.с. 14) та довідкою Костянтинівського міського військового комісару від 25 серпня 1989 року (а.с. 15)..

Суд бере до уваги положення частини першої статті 6 КАС України де зазначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час, а саме з 5 січня 1993 року мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у липні 1995 року позивачу було видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І), користувався відповідними пільгами, встановленими законодавством України та розраховував на стабільність і передбачуваність свого статусу. Крім того, посвідчення позивача мало відмітку "перереєстровано".

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про відмову у видачі позивачеві посвідчення «учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у __році (категорія 1) серії А синього кольору», а тому судом першої інстанції вірно задоволено позов.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 250,00 грн..

Відповідач проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечував, вважав, що витрати на професійну правничу допомогу є безпідставно завищеними, необґрунтованими, непропорційними та неспіввісними в розрізі предмету спору та складності справи стосовно наданих юридичних послуг адвокатом Трофімчук В..

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 3500 грн..

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини 7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами частини 9 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснених судових витрат на правничу допомогу адвоката позивачем долучено: копію договору №25 від 04.08.2020 року про надання правової допомоги; детальний опис витрат на професійну правничу допомогу, копію акта прийняття послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №25 від 04.08.2020 року між адвокатом Трофімчуком В.В. та клієнтом ОСОБА_1 наданих у справі №200/8085/20-а, тариф вартості юридичних послуг до Договору №25 від 04.08.2020 року, квитанція до прибуткового касового ордера №23 від 14.11.2020 року попередня оплата професіональної правничої допомоги по справі №200/8085/20-а на суму 5 000,00 грн..

Згідно детального опису на професійну правничу допомогу (у справі №200/8085/20-а) вартість послуг складає 8250 грн., що включає: складання та спрямування адвокатського запиту 750 грн., складання та спрямування позовної заяви 5000 грн.; складання та спрямування відповіді на відзив 2500 грн..

Відповідно до квитанції прибуткового касового ордера №23 від 14 листопада 2020 року адвокатом Трофімчуком В.В. прийнято від ОСОБА_1 попередню оплату професійної правничої допомоги по справі №200/8085/20-а у сумі 5000 грн..

Колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції, з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони правомірно стягнуто на користь позивача сумі 3500,00 грн.. понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційні скарги і залишає судові рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Донецької обласної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року та додаткове рішення від 02 грудня 2020р. у справі № 200/8085/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного від 17 листопада 2020 року та додаткове рішення від 02 грудня 2020р. у справі № 200/8085/20-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 23 березня 2021 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 23 березня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 23 березня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко