Справа № 240/14529/20
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14529/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

22 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року (місце ухвалення - м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказу і розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила:

1. Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації щодо мого звільнення протиправними.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 02.03.2020 №17/к "Про звільнення ОСОБА_1 ".

3. Визнати протиправним та скасувати:

- розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 24.12.2019 №193 "Про структуру та граничну чисельність Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області" в частині скорочення 8 штатних одиниць в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації;

- розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 28.12.2019 №26-к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби" в частині скорочення 8 штатних одиниць в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації;

- наказ начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 26.12.2019 №62/0 "Про структуру та граничну чисельність управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області";

- наказ начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 28.12.2019 №85/к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби".

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів ветеранів війни та праці управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації.

5. Стягнути з управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області:

- середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 березня 2020 року до дня фактичного поновлення на роботі;

- відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної протиправними рішеннями відповідачів, суму в 30000 (тридцять тисяч) гривень;

6. Зобов`язати управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області виконати рішення суду у частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць негайно та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили;

7. Покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі, у зв`язку з оплатою мені часу вимушеного прогулу.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування:

- розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 24.12.2019 №193 "Про структуру та граничну чисельність Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області" в частині скорочення 8 штатних одиниць в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації;

- розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 28.12.2019 №26-к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби" в частині скорочення 8 штатних одиниць в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації;

- наказу начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 26.12.2019 №62/0 "Про структуру та граничну чисельність управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області";

- наказу начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 28.12.2019 №85/к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби" було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про залишення позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції обмежив гарантоване їй Конституцією України право на доступ до правосуддя, допустивши при цьому надмірний формалізм, не розглянувши по суті позовні вимоги.

Відповідачі надіслали до суду відзиви, в яких заперечили доводи апелянта, просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Апеляційний суд зазначає, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст.122 КАС України.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами 2 і 5 зазначеної статті встановлено загальний та спеціальний строк звернення до суду, зокрема для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Судом встановлено, що у межах спірних правовідносин застосовується спеціальний строк звернення до суду - один місяць.

Суд першої інстанції, залишаючи в частині без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 виходив з того, що позивачкою не надано суду доказів існування обставин, які перешкоджали чи утруднювали своєчасне звернення до суду з даним позовом, як і доказів поважності причин пропуску процесуального строку.

Обґрунтовуючи в апеляційній скарзі причини пропуску строку звернення до суду, позивачка вказує на те, що через дію карантину на території України досудове врегулювання спору затягнулось у часі.

З приводу цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин.

Однак, строк звернення до суду з позовом щодо оскарження вищезазначених наказів від грудня 2019 року, в силу положень ч.5 ст. 122 КАС України, закінчився ще у січні 2020 року, тобто до введення в дію карантинних обмежень.

Тож, доводи апелянта про те, що запровадження карантину на території України завадило своєчасному зверненню до суду колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Стосовно доводів апелянта про те, що відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на відновлення права позивача внаслідок прийняття протиправного акту, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, для того, щоб вирішити позовні вимоги щодо відшкодування шкоди на підставі ст. 1173 та ст. 1174 ЦК України, адміністративному суду необхідно встановити, чи дотримано позивачем строк звернення до суду з позовними вимогами щодо вирішення публічно-правового спору.

В даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що позивачка пропустила строк звернення до суду, встановлений ч.5 ст. 122 КАС України, а наявність підстав для його поновлення не доведено.

Відтак, посилання апелянта на положення ЦК України в даному випадку є безпідставними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та переслідувати легітимну мету, враховуючи розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини про у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Позивачка у даній справі мала усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у розумні строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Колегія суддів вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин наслідки, встановлені ч. 2 ст. 123 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.