Справа № 140/16490/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/16490/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.10.2020 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 500 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований платником податку у ГУ ДПС у Волинській області та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Актом фактичної перевірки встановлено, що суб`єкт господарювання в період з 10.07.2020 здійснював зберігання паливно-мастильних матеріалів у значних обсягах без отримання відповідної ліцензії, чим порушено статтю 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

Позивач зазначив, що фактичною перевіркою безпосередньо не виявлено факт зберігання пального, а пояснення про те, що пальне відвантажувалось у транспортні засоби та переносні каністри (споживчу тару до 5 літрів) перевіркою не встановлювалося.

У запереченні на акт фактичної перевірки позивач пояснив, що придбав та використовував паливо для власних потреб. Однак за результатами розгляду заперечення, пояснення позивача не взято до уваги і винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Також позивач вказав, що відповідно частини двадцять першої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» - «Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують». Відповідачем не взято до уваги вказаної норми і відповідних зауважень позивача до акту перевірки, перевірка в частині зберігання пального у споживчій тарі не здійснювалась.

Крім зазначених у поясненні наданому позивачем при проведенні перевірки про злив пального у 7 одиниць транспортних засобів, що використовуються ним у господарській діяльності, позивачем злито поставлене пальне у інші транспортні засоби і агрегати, що належать йому на праві спільної-сумісної власності та не використовуються у господарській діяльності, перебувають в користуванні та управлінні позивача. Позивачем не повідомлено даної обставини при здійсненні перевірки, оскільки, відповідач трактує такі дії, як продаж палива і такі пояснення були б неправомірно використані відповідачем. Вважає, що дані обставини не спростовують того факту, що під час перевірки відповідачем не встановлено факту зберігання пального і відповідно оскаржуване податкове повідомлення-рішення є неправомірним.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

11.01.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №155/1808/20, що перебуває в провадженні Горохівського районного суду Волинської області.

19.01.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що в ході проведення фактичної перевірки 26.08.2020 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 придбав у значних обсягах дизельне пальне, зокрема: згідно видаткової накладної від 10.07.2020 №425 придбано у ТОВ «ІГНІС ТРЕЙД КОМПАНІ» (код 40554265) паливо дизельне ДП-Л-Євро5- ВО в кількості 6800 л на суму 112 880,00 грн., в тому числі ПДВ 18 813,33 грн. Згідно ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 10.07.2020 №20-203 транспортування здійснювало автопідприємство ТзОВ «Домінант Захід» автомобілем МАН ТОА-01А НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 водій ОСОБА_2 , пункт навантаження м. Луцьк, пункт розвантаження с. Старостав, вантаж одержав ФОП ОСОБА_1 (юридична адреса АДРЕСА_1 ).

Представник відповідача вказав, що ФОП ОСОБА_1 ліцензії на право оптової, роздрібної торгівлі пальним та зберігання пального станом на 28.08.2020 (останній день перевірки) не отримував. Відповідно до наданого в ході перевірки пояснення 27.08.2020 ФОП ОСОБА_1 в господарській діяльності використовує 7 транспортних засобів, які відображені в декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік (вх. №3720 від 05.02.2020). В поясненні ФОП ОСОБА_1 зазначив, що відвантаження придбаного пального в кількості 6800 л здійснювалось в баки транспортних засобів та переносні каністри. Фактичною перевіркою встановлено, що загальний обсяг баків вказаних транспортних засобів становить 2450 л. Оскільки суб`єктом господарювання в поясненні не зазначається яким чином здійснювався злив паливно-мастильних матеріалів з паливної цистерни, тому за даним фактом ГУ ДПС у Волинській області надіслано запит на адресу ТзОВ «ІГНІС ТРЕЙД КОМПАНІ» від 27.08.2020 №20833/10/03-20-05-11. Відповідь на даний час не отримана.

Зазначив, що згідно поданої звітності, господарська діяльність ФОП ОСОБА_3 здійснюється без використання найманих працівників. До фактичної перевірки не надано документи, що підтверджують фактичне використання придбаного дизельного пального для власного споживання та ведення господарської діяльності. Станом на 27.08.2020 залишок пального в баках автомобілів становить 2080 л. Таким чином фактично за період з 10.07.2020 по 27.08.2020 (48 календарних днів) зберігалося без ліцензії 4720 л дизельного пального при відсутності достатньої чисельності найманих працівників для його використання на транспортних засобах.

Представник відповідача вважає, що ФОП ОСОБА_3 в період з 10.07.2020 здійснював зберігання паливно-мастильних матеріалів у значних обсягах без отримання відповідної ліцензії, чим порушено статтю 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

До суб`єктів господарювання за порушення норм цього Закону щодо зберігання пального застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000 гривень.

За результатами розгляду заперечення вирішено, що у зв`язку з тим, що у запереченні ФОП ОСОБА_1 не наведено аргументів та не надано додаткових документів, які б спростовували б висновки перевірки, висновок перевірки відповідає вимогам чинного законодавства та підстав для задоволення вимог, викладених в запереченні, немає. Податковим повідомленням-рішенням від 16.10.2020 № ГУ ДПС у Волинській області застосовано до позивача штраф в розмірі 500 000,00 грн. на підставі пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і абзацу 8 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Представник відповідача вказав, що згідно видаткової накладної від 10.07.2020 №425 ФОП ОСОБА_1 придбано у ТОВ «ІГНІС ТРЕЙД КОМПАНІ» паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 6800 л на суму 112 880,00 грн., в тому числі ПДВ 18 813,33 грн. Яким чином та де було розвантажено і зберігалося пальне позивачем доказів не надано. З врахуванням наведено, представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

03.02.2021 через кабінет електронного суду представником позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 зупинено провадження у справі до набрання законної сили постановою Горохівського районного суду Волинської області від 02.02.2021 у справі №155/1808/20.

01.03.2021 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про доручення доказів, а саме копію постанови Горохівського районного суду Волинської області від 02.02.2021 у справі №155/1808/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення з відміткою про те, що судове рішення не змінено, не скасовано та набрало законної сили 15.02.2021.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 поновлено провадження у даній справі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем та зареєстрований платником податку у Головному управлінні ДПС у Волинській області на спрощеній системі оподаткування.

У період з 26.08.2020 по 28.08.2020 згідно з наказом ГУ ДПС у Волинській області від 21.08.2020 №1550 контролюючий орган провів фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотриманням вимог законодавства під час провадження діяльності пов`язаної з обігом алкогольних напоїв тютюнових виробів та пального (а.с.42).

За результатами перевірки складений акт фактичної перевірки від 28.08.2020 №000377, яким зафіксоване порушення позивачем статті 15 Закону України від 19.12.95 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодовою, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального», у зв`язку із зберігання пального без ліцензії на право зберігання (а.с.39-40).

01.10.2020, не погоджуючись із висновками акту фактичної перевірки, ФОП ОСОБА_1 надіслав до ГУ ДПС у Волинській області заперечення до акту (довідки) фактичної перевірки від 28.08.2020 №000377 (а.с.5).

За результатами розгляду заперечення, ГУ ДПС у Волинській області листом від 15.10.2020 №9278/ФОП/03-20-07-05-06 повідомило позивача, що викладені висновки в акті фактичної перевірки є правомірними та відповідають нормам чинного законодавства (а.с.6-7).

16.10.2020 на підставі акту фактичної перевірки від 28.08.2020 №000377 контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення №, яким застосував до ФОП ОСОБА_1 штрафну санкцію у сумі 500 000 грн. за зберігання пального без наявності ліцензії (а.с.8).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Статтею 1 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до статті 15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України. Ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відповідно до статті 16 Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

З викладених в адміністративному позові пояснень позивача вбачається, що ним оспорюється факт зберігання пального, оскільки доказів того, що ФОП ОСОБА_1 систематично здійснює господарську діяльність, а саме зберігання пального, що є однією з основних ознак господарської діяльності, та яка потребує ліцензії на провадження даного виду господарської діяльності, відповідачем не надано.

Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР оптова торгівля - діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) роздрібної торгівлі, іншим суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва).

Місце оптової торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для здійснення оптової торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.

Місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.

Оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам.

Статтею 15 Закону №481/95-ВР визначено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Крім цього, згідно Закону №481/95-ВР, для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

З вказаних вище положень законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Зазначене вбачається як з визначення термінів «місце зберігання пального», «зберігання пального», так і з переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, адже надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).

Відповідно до підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом: а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії; б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої; ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Як вбачається із змісту акту перевірки та відзиву на позов, податковим органом зроблено висновки щодо зберігання позивачем паливно-мастильних матеріалів без отримання відповідної ліцензії у розумінні положень Закону№481/95-ВР.

Натомість, із наданих позивачем пояснень вбачається, що відвантаження пального в кількості 6800 л, придбаного згідно з видатковою накладною від 10.07.2020 №425, здійснювалось в баки транспортних засобів та переносні каністри і зберігав пальне у переносних каністрах (у споживчій тарі до 5 літрів), а також ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку 2 групи, касового апарату немає, веде спрощений бухгалтерський облік, книгу обліку доходів і не зобов`язаний вести облік витрат палива.

Фактичною перевіркою встановлено, що загальний обсяг баків вказаних транспортних засобів становить 2450 л. Документів, що підтверджують фактичне використання придбаного дизельного пального для власного споживання та ведення господарської діяльності підприємцем не надано. Станом на 27.08.2020 залишок пального в баках автомобілів становить 2080 л. Таким чином, фактично за період з 10.07.2020 по 27.08.2020 витрачено 4720 л дизельного пального при відсутності достатньої чисельності найманих працівників. Враховуючи вищенаведене, податковий орган дійшов висновку, що за період з 10.07.2020 суб`єкт господарювання здійснював зберігання пального у значних обсягах без отримання відповідної ліцензії, чим порушив статтю 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Судом встановлено, що постановою Горохівського районного суду Волинської області від 02.02.2021 у справі №155/1808/20 за результатами розгляду протоколу №000562/07-05 від 24.11.2020 про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 164-1 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки постановою Горохівського районного суду Волинської області від 02.02.2021 у справі №155/1808/20, яка набрала законної сили 15.02.2021, встановлено відсутність вини ОСОБА_1 у зберіганні палива без отримання ліцензії за що й було застосовано штрафні (фінансові) санкції ГУ ДПС у Волинській області, тому суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», випливає, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, оскільки не запроваджено чіткого порядку отримання ліцензії у разі знаходження пального в паливних баках транспортних засобів, що сприяло б юридичній визначеності у правовідносинах, які стосуються майнових інтересів суб`єктів господарювання, то негативні наслідки у вигляді штрафу не можуть покладатися на платника податків, внаслідок чого суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення, відповідно до якого встановлено порушення позивачем статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та на підставі пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та абзацу 8 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та застосовано до позивача суму штрафних санкцій (фінансових) санкцій (штрафу) або пені в розмірі 500 000 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява №22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи викладене, з урахуванням вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та положень підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, оскільки відповідачем не надано пояснень та доказів у спростування доводів позивача, суд дійшов висновку, що позивач не повинен був отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне було завантажене у паливні баки транспортних засобів.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення знайшли своє документальне підтвердження під час судового розгляду справи та є такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 2 898,00 грн., сплачений квитанцією від 14.12.2020 (а.с.19).

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 16 жовтня 2020 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 2 898 (дві тисячі вісімсот дев`яносто вісім) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук