Справа № 360/4048/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4048/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 21 жовтня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в м. Лисичанську) з позовними вимогами про:

1) визнання протиправним та скасувати рішення відповідача від 30 вересня 2020 року № 807746 про відмову в перерахунку пенсії за вислугою років;

2) зобов`язання відповідача здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 25 вересня 2008 року, що діяла на час призначення пенсії, в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Луганської області від 11 березня 2020 року № 18-170вих20, на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах прокуратури, на момент виникнення права на перерахунок без обмеження максимального розміру та виплатити різницю між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 травня 2010 року відповідачем відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ) призначено позивачу пенсію за вислугою років у розмірі 90 % середньомісячної зарплати.

Позивач 24 вересня 2020 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеної раніше пенсії, до якої долучив довідку прокуратури Луганської області від 11 березня 2020 року № 18-170вих20 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, видану відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури».

Рішенням УПФУ в м. Лисичанську від 30 вересня 2020 року № 807746 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку із відсутністю нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури.

Позивач з таким рішенням не згоден, оскільки вважає, що у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 має право на перерахунок пенсії з 13 грудня 2019 року.

При перерахунку пенсії має застосовуватися норма, що визначає її розмір у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. На незмінність відсоткового розміру вже призначених пенсій вказав Верховний Суд у рішенні від 04 лютого 2019 року в зразковій справі № 240/5401/18.

Також позивач зауважує, що зміни до частини п`ятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо обмеження виплати пенсії максимальним розміром, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, внесені вже після призначення позивачу пенсії за вислугу років, тому є незастосовними до правовідносин, які виникли до набрання чинності такими змінами.

З урахуванням зазначеного позивач, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 26 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (арк. спр. 22-23).

Ухвалою від 09 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (арк. спр. 45-46).

Ухвалою від 09 листопада 2020 року зупинено провадження в справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду в зразковій справі № 560/2120/20 (арк. спр. 47-48).

Ухвалою від 10 березня 2021 року поновлено провадження в справі (арк. спр. 126).

Від УПФУ в м. Лисичанську 26 листопада 2020 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 53-55).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 24 вересня 2020 року про перерахунок раніше призначеної пенсії.

Згідно з рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(11)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення частини двадцятої статті 86 Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII перерахунок пенсій працівникам прокуратури проводиться в разі прийняття нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури після 13 грудня 2019 року та на підставі довідок про заробітну плату, в яких складові заробітної плати визначаються на момент виникнення права на перерахунок (дата збільшення заробітної плати, в тому числі її складових також після 13 грудня 2019 року).

В наданій позивачем довідці підставою для перерахунку пенсії зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» та розмір заробітної плати для перерахунку пенсії зазначено на 06 вересня 2017 року.

З огляду на те, що останній нормативно-правовий акт щодо підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури прийнятий до 13 грудня 2019 року, підстави для перерахунку пенсій відсутні, оскільки на момент прийняття вказаної постанови частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII діяла в редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено виданими на ім`я позивача копіями: паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 13-15).

Як слідує з протоколу УПФУ в м. Лисичанську від 04 червня 2010 року № 5129 позивачу з 05 травня 2010 року призначено пенсію за вислугу років за Законом України «Про прокуратуру» в розмірі 90 % від заробітку, загальний стаж - 23 роки 3 місяці 29 днів, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах - 15 років 7 місяць 17 днів (арк. спр. 59).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 24 вересня 2020 року про перерахунок розміру пенсії на підставі довідки прокуратури Луганської області від 11 березня 2020 року № 18-170вих20 (арк. спр. 114).

Дослідженням довідки від 11 березня 2020 року № 18-170вих20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій встановлено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(11)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати працівників прокуратури» розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами, чинними на 06 вересня 2017 року, за відповідною (прирівняною) посадою старший помічник прокурора міста становить: посадовий оклад - 5660,00 грн, надбавка за класний чин (радник юстиції) - 2200,00 грн, надбавка за вислугу років (25 %) - 1415,00 грн, інші щомісячні надбавки, доплати (надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи - 75 %) - 6956,25 грн, премія (60 %) - 9738,75 грн, матеріальні допомоги (для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань) - 2164,17 грн та 2164,17 грн, усього - 30298,34 грн (арк. спр. 16, 40, 121).

Рішенням від 30 вересня 2020 року № 807746 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з тих підстав, що після 13 грудня 2019 року нормативно-правові акти про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури не приймались, а на час прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII діяла в редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», якою порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури не було визначено (арк. спр. 17-18, 111-113).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд відповідно до частини третьої статті 291 КАС України враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у рішенні від 14 вересня 2020 року в зразковій справі № 560/2120/20, оскільки дана справа є типовою по відношенню до зразкової.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На час виникнення спірних правовідносин засади пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначено статтею 86 Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», частиною двадцятою якої встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України (частина двадцята).

Положення частини двадцятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, згідно з пунктом 1 Рішення Конституційного Суду від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України.

У пунктах 2 та 3 Рішення Конституційного Суду від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 установлено, що:

частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VІІ зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

частина двадцята статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» підлягає застосуванню в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У рішенні від 24.12.1997 № 8-зп у справі № 3/690-97 Конституційний Суд України зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі № 1-45/2010 за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення.

Таким чином, положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VІІ зі змінами, якою передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-р(II)/2019 (справа №3-209/2018 (2413/18, 2807/19), як це визначено статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», тобто з 13 грудня 2019 року.

Отже, з 13 грудня 2019 року Закон № 1697-VІІ не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.

Натомість, підставою для проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» було затверджено у новій редакції схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, що призвело до підвищення заробітної плати прокурорських працівників.

Відтак, з дня набрання чинності цією постановою Кабінету Міністрів України - 06 вересня 2017 року, виникли підстави для перерахунку раніше призначених пенсій прокурорів, у тому числі й позивача. Однак, хоча вказана постанова набрала чинності 06 вересня 2017 року, на позивача її положення поширюються лише з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення №7-р(ІІ)/2019 - 13 грудня 2019 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку, що у позивача на підставі рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі № 7-р(ІІ)2019 на час звернення до відповідача із заявою про перерахунок пенсії існувало таке право у зв`язку зі збільшенням розміру складових заробітної плати прокурорів за постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657, а УПФУ в м. Лисичанську безпідставно відмовило позивачу в проведенні такого перерахунку на підставі довідки прокуратури Луганської області від 11 березня 2020 року № 18-170вих20.

Доводи відповідача про те, що після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-(ІІ)/2019 (після 13 грудня 2019 року) нормативно-правового акту про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не ухвалено, а тому відсутні підстави для перерахунку пенсії, є помилковими та не доводять правомірності його рішення, оскільки чинна з 13 грудня 2019 року норма частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII визначає умовою перерахунку пенсії за вислугу років підвищення заробітної плати прокурорським працівникам. Суд враховує, що грошове забезпечення працівників прокуратури істотно збільшилося ще в жовтні 2017 року та на час прийняття рішення Конституційним Судом України вже існувала суттєва різниця в оплаті праці діючих працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії прокурорських пенсіонерів.

Протягом усього періоду дії норми статті 86 Закону № 1697-VІІ, яка визначала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, позивач мав право на перерахунок пенсії, проте був позбавлений можливості таке право реалізувати з огляду на відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, що зумовило неможливість проведення органами Пенсійного фонду України перерахунку зазначених пенсій, у тому числі, пенсії позивача.

Реалізація права на перерахунок була забезпечена саме рішенням Конституційного Суду від 13 грудня 2019 року.

Що стосується дати, з якої відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача, суд зазначає, що первинна редакція частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, яка унеможливлювала здійснення перерахунку пенсій прокурорів, втратила чинність на підставі рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(11)/2019. З цієї дати набрала чинності та підлягає застосуванню нова редакція частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, тому саме з цієї дати відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в м. Лисичанську від 30 вересня 2020 року № 807746 та, як наслідок, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі довідки прокуратури Луганської області від 11 березня 2020 року № 18-170вих20 з 13 грудня 2019 року з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Щодо вимог позивача про виплату пенсії без обмеження її максимального розміру та зменшення відсоткового значення, суд зазначає, що між сторонами виник спір щодо права позивача на перерахунок її пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури. Відповідно питання щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії, а також обмеження її виплати максимальним розміром, є похідними і мають вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок. До проведення відповідного перерахунку, зменшення відсоткового значення розміру пенсії та обмеження її виплати граничним розміром, між сторонами цей спір відсутній, а у суду відсутні підстави вважати, що права позивача будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Верховного Суду від 14 вересня 2020 року за результатами розгляду зразкової справи № 560/2120/20.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 841,80 грн, що підтверджено квитанцією від 15 жовтня 2020 року (арк. спр. 12).

За подання до суду даного позову позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мав сплатити судовий збір в сумі 840,80 грн, як за одну вимогу немайнового характеру.

Незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, внаслідок протиправних дій якого виник даний спір.

Що стосується суми судового збору, сплаченої у розмірі більшому, ніж встановлено законом, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (місцезнаходження: 93113, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця ім. В. Сосюри, будинок 347, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 30 вересня 2020 року № 807746 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області з 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Луганської області від 11 березня 2020 року № 18-170вих20, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова