Справа № 120/7996/20-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 березня 2021 р. Справа № 120/7996/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо неврахування до стажу служби ОСОБА_1 у поліції періодів служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції врахувати ОСОБА_1 до стажу служби у поліції періоди служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року;

- зобов`язати відповідача перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 з врахуванням до стажу служби у поліції періодів служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що його загальний стаж служби в Державній пенітенціарній службі України становить на день звільнення в календарному обчисленні 02 роки 07 місяці 14 днів. На переконання позивача, стаж служби в Державній пенітенціарній службі України відповідно до положень чинного законодавства має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу. Тому, вказаний стаж мав зараховуватися до стажу служби в поліції. З огляду на зазначене, як вказує позивач, 30.10.2020 року він направив рапорт на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції у якому просив зарахувати до стажу служби в Національній поліції період пройденої ним служби в підрозділах Державної пенітенціарної служби України. Однак, листом від 27.11.2020 року відповідач відмовив у зарахуванні періоду служби в підрозділах Державної пенітенціарної служби України до стажу служби у поліції.

Вказану бездіяльність позивач вважає протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також надано сторонам строки на подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

22.01.2021 року на адресу суду надійшов відзив, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що жоден нормативно-правовий акт не містить норм, якими визначається, що служба в Пенітенціарній службі України, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу та повинна зараховуватись до стажу служби в органах внутрішніх справ, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки. Станом на час прийняття позивача на службу до Національної поліції України (04.12.2017) діяв Закон України № 580-VІІІ, частиною другою статті 78 якого наведено виключний перелік посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми саме цього Закону.

28.01.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену у позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та такими, що не спростовує доводи, викладені у позовній заяві, як підстави для задоволення позову.

Дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 27.01.2003 року та послужному списку № 0167797 позивач з 17.08.2009 року до 02.09.2009 року перебував на посаді начальника їдальні відділу інтендантського та господарського забезпечення Вінницької установи виконання покарань управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (№1).

З 02.09.2009 року по 31.03.2012 року перебував на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони Вінницької установи виконання покарань управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (№1).

31.03.2012 року позивач звільнений з Вінницької установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України (№1) за п. 63 "ж" "Положення про проходження служби рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України", затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (за власним бажанням).

Відповідно до записів №8, 9 трудової книжки ОСОБА_1 його загальний стаж служби в Державній пенітенціарній службі України становить на день звільнення в календарному обчисленні 02 роки 07 місяці 14 днів.

З 04.12.2017 року по 01.08.2019 року позивач обіймав посаду поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Вінниці Департаменту патрульної поліції.

З 01.08.2019 року по 26.11.2019 року обіймав посаду поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.

З 26.11.2019 року позивач обіймав посаду інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.

30.10.2020 року позивач звернувся з рапортом до начальника Департаменту патрульної поліції, у якому просив зарахувати до його стажу служби в Національній поліції період пройденої ним служби в підрозділах Державної пенітенціарної служби України, який становить 2 роки 7 місяців 14 днів у календарному обчисленні для набуття права на встановлення надбавки за вислугу років та інших надбавок, передбачених згідно з Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до листа Департаменту патрульної поліції від 27.11.2020 року №23258/41/4/03-2020 відповідач, посилаючись на положення статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" зазначив, що вимогами цієї статті визначено перелік органів та установ, робота в яких зараховується до стажу служби в поліції. Оскільки до переліку не включено службу в Державній пенітенціарній службі України, підстави для зарахування такого періоду до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки відсутні.

Позивач вважає, бездіяльність відповідача щодо не зарахування періоду служби в Державній пенітенціарній службі неправомірною, тому звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Частинами 1 та 2 статті 59 Закону № 580-VIII вказано, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 78 Закону № 580-VIII встановлено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, частина 5 статті 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 року №2713-IV передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить на користь висновку про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Таким чином, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої (пенітенціарної) служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України "Про державну службу"), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України "Про міліцію" та відповідні норми Закону України "Про Національну поліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, Дисциплінарний Статут органів внутрішніх справ України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про те, що в правовому аспекті служба в органах внутрішніх справ є аналогічною службі персоналу органів і установ виконання покарань.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №988 від 11.11.2015 року установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Положеннями підпунктів 3-6 частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" № 900-VIII від 23.12.2015 року, який набрав чинності 29.12.2015 року, пункт 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Отже, служба в Державній пенітенціарній службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та відповідно до пункту 3 частини 2 статті 78 Закону № 580-VIII повинна зараховуватись до стажу служби в поліції.

Аналогічні положення містять постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019 року у справі №560/2254/19 та від 14.05.2019 року у справі №120/3974/18-а.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо не зарахування до стажу служби позивача у поліції періодів служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.

З огляду на зазначене, позовні вимоги зобов`язального характеру на підставі п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача врахувати до стажу служби у поліції періоди служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року та зобов`язання Департамент патрульної поліції перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 з врахуванням до стажу служби у поліції вищезазначеного періоду служби у Державній пенітенціарній службі України.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1700 грн.

В той же час слід вказати, що у відповідності до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою розмір судового збору становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 05.02.2016 року при визначенні кількості вимог немайнового характеру вимогу про визнання протиправними акту, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акту, дій чи бездіяльності слід вважати однією вимогою.

Зі змісту позовних вимог випливає, що позивачем заявлено одну основну вимоги (про визнання бездіяльності протиправною) та дві похідні вимоги (про зобов`язання вчинити дії).

Відтак, при зверненні до суду з даним позовом підлягає сплаті судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В той же час, надмірно сплачена сума коштів може бути повернута позивачу, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" за ухвалою суду на підставі клопотання особи, яка сплатила судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби у поліції період служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби у поліції період служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 з врахуванням до стажу служби у поліції періоду служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; ).

Рішення в повному обсязі сформовано: 23.03.2021 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна