Справа № 160/3024/21
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року Справа № 160/3024/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не включення до загального страхового стажу періодів роботи з 16.11.1992 р. по 29.05.1995 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 16.11.1992 р. по 29.05.1995 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію з урахуванням періодів роботи з 16.11.1992 р. по 29.05.1995 р., з дати призначення пенсії.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 15.10.2020р. вона отримує пенсію за віком, проте до страхового стажу позивача пенсійним органом не був врахований період роботи з 16.11.1992р. по 29.05.1995р., у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернулась до відповідача з проханням надати відповідь щодо даного питання. Листом відповідач повідомив, що період роботи з 16.11.1992р. по 29.05.1995р. не зарахований, оскільки у наказі про прийняття на роботу присутнє виправлення, що не відповідає вимогам п.2.4 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993р.№58 та відсутня інформація про перейменування (реорганізацію) даного підприємства, що не відповідає вимогам п.2.15 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993р.№58. Такі дії відповідача ОСОБА_1 вважає неправомірними, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 160/3024/21. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
11 березня 2021 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та зазначив, що для підтвердження трудового стажу подано трудову книжку НОМЕР_1 , в якій мають місце порушення вимог Інструкції, а саме: до загального стажу роботи неможливо врахувати період роботи з 16.11.1992 по 29.05.1995 так, як в запису № 10 про прийняття на роботу в графі 4 зроблено виправлення дати наказу, а також назва підприємства на якому працювала ОСОБА_1 в зазначений період, не відповідає назві підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення з роботи. При цьому інформація про перейменування підприємства з Індивідуального приватного підприємства "Полянка" на індивідуальне приватне підприємство "Полянка Самара" відсутня.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.10.2020 р. отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
11.11.2020р. та 25.01.2021р. адвокатом позивача був здійснений адвокатський запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо причини відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 16.11.1992р. по 29.05.1995р.
З такою позицією пенсійного органу позивач не погоджується, що й стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).
Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Статтею 1 Закону № 1058-IV, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як підтверджено матеріалами справи, пенсійним органом не був врахований період роботи з 16.11.1992р. по 29.05.1995р. з підстав того, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 мають місце порушення вимог Інструкції, а саме: в запису №10 про прийняття на роботу в графі №4 зроблено виправлення дати наказу, а також назва підприємства на якому працювала ОСОБА_1 в зазначений період не відповідає назві підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення з роботи.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).
Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм дає суду підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Водночас, суд зауважує, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 містить всі необхідні записи, які підтверджують факт роботи ОСОБА_1 у спірний період з 16.11.1992р. по 29.05.1995р.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що в трудовій книжці позивача є в наявності певні недоліки в оформлені трудової книжки, такі як виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, а також те, що назва підприємства на якому працювала ОСОБА_1 в зазначений період не відповідає назві підприємства на печатці, оскільки, на думку суду, наявність таких недоліків щодо заповнення трудової книжки не є підставою вважати, що вказані спірні періоди роботи не підтверджують факту перебування особи на відповідній посаді, до того ж, обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи зараховувати період роботи позивача з 16.11.1992р. по 29.05.1995р.до загального стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 908,00 грн.
Одночасно позивачу підлягає поверненню надміру сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.
Щодо розподілу витрат на правничу допомогу у розмірі 3600 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом встановлено, що 18.02.2021 року між позивачем та ТОВ «Дніпровський центр правового захисту» укладено договір про надання правової допомоги № 18022101.
01.03.2021 року сторони склали акт приймання-передачі наданих послуг №18022101/1 до вказаного вище договору, стосовно складання та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви, загальна вартість послуг 3600 грн.
У матеріалах справи містяться рахунок-фактура на оплату наданих послуг №18022101 від 18.02.2021р. та квитанція від 01.03.2021р. №29N4255М на суму 3600,00 грн.
Однак, матеріали справи не містять, ані ордеру про надання правової допомоги, ані свідоцтва адвоката на зайняття адвокатською діяльністю, що унеможливлює розподілити витрати на правничу допомогу в розмірі 3600,00 грн., оскільки для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи повинен подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних саме адвокатом, та здійснених витрат саме адвокатом, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3600,00 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не включення до загального страхового стажу періодів роботи з 16.11.1992 р. по 29.05.1995 р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 16.11.1992 р. по 29.05.1995 р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію з урахуванням періодів роботи з 16.11.1992 р. по 29.05.1995 р., з дати призначення пенсії.
Повернути ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 23.03.2021 року

Помічник судді Лісна А.М.