Справа № 640/5887/20
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/382
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16:26

15 березня 2021 року м. Київ № 640/5887/20

за позовомОбслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський"
до 3-я особаКиївської міської ради "Київтранспартсервіс"
провизнання протиправним та скасування рішення
Суддя О.В.Головань

Секретар І.В.Галаган

Представники:

Від позивача: Гончарук М.П.

Від відповідача: Івашова Г.Л.

Від 3-ї особи: Ковтунець Ю.С.

Обставини справи:

Обслуговуючий кооператив "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування (шляхом виключення) закріплення за КП "Київтранспарксервіс" в Таблиці №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" в редакції рішення Київської міської ради від 02.07.2015 року № 667/1531 наступних паркувальних майданчиків в Дніпровському районі: пункт №11 - вул. Вершигори, 2 (навпроти); пункт №14 - вул. Воскресенська, 2-а; пункт №24 - вул. Микільсько- Слобідська, 6/2.

В судовому засіданні 15.03.2021 р. оголошено резолютивну частину рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення учасників по справі, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2011 р. Київською міською радою прийнято рішення від № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві", п. 2 якого затверджено Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів (додаток 5).

Таблицею №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради 23.06.2011 №242/5629 затверджено Перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за комунальним підприємством "Київтранспарксервіс".

Відповідно до рішення Київської міської ради від 22.01.2015 р. № 22/887 "Про затвердження Концепції розвитку паркувального простору в місті Києві" КП "Київтранспарксервіс" визначено відповідальним за виконання Концепції, завданням якої є збільшення кількості місць для паркування транспортних засобів на майданчиках для денного та нічного паркування з існуючих 25 тис. до приблизно 125 тис. паркомісць на кінець 2020 року у м. Києві щорічно в обсягах близько до 20 тис. паркомісць на рік.

За результатами обстеження паркувального простору, яке було здійснено КП "Київтранспарксервіс", встановлено, що окремі паркувальні майданчики функціонують без належним чином оформлених документів, що посвідчують право користування відповідними ділянками.

З метою усунення виявлених порушень, приведення у відповідність роботи окремих паркувальних майданчиків згідно чинного законодавства, а також збільшення надходжень до бюджету міста Києва було прийнято рішення Київської міської ради від 02.07.2015 р. № 667/1531 "Про внесення змін до таблиці № 1 додатку 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку".

Відповідно до Таблиці №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" в редакції рішення Київської міської ради від 02.07.2015 року № 667/1531 внесено наступні паркувальні майданчики в Дніпровському районі: пункт №11 - вул. Вершигори, 2 (навпроти); пункт №14 - вул. Воскресенська, 2-а; пункт №24 - вул. Микільсько- Слобідська, 6/2.

Рішенням Київської міської ради від 24.12.2020 р. №22/22 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" до Таблиці №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 внесено зміни шляхом виключення паркувальних майданчиків в Дніпровському районі: пункт №11 - вул. Вершигори, 2 (навпроти); пункт №14 - вул. Воскресенська, 2-а.

Позивач - Обслуговуючий кооператив "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" - вважає Таблицю №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 в частині включення до нього вказаних трьох паркувальних майданчиків протиправним з таких підстав.

Позивач зазначає, що він здійснює організацію та експлуатацію місць для платного та безкоштовного паркування транспортних засобів, розташованих на вказаних майданчиках, закріплених за КП "Київтранспарксерівс" на підставі договорів №ДНП-2017-12/100, ДНП-2017-12/101, ДНП-2017-12/102 від 15.12.2017 р. про надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування.

Також позивач сплачує земельний податок за вказані земельні ділянки в порядку ст. 269-270 Податкового кодексу України та Положення про плату за землю в м. Києві, оскільки є фактичним землекористувачем. Відповідно, його права та інтереси порушує включення цих земельних ділянок до Перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за комунальним підприємством "Київтранспарксервіс".

Крім того, позивач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі №520/12022/17 від 11.09.2019 р., згідно з якою паркувальний майданчик може передаватися в користування особам виключно у разі сформування та державної реєстрації в установленому законом порядку відповідної земельної ділянки.

Три спірні земельні ділянки не сформовані, на них відсутні кадастрові номери, не робилося землевідведення, тому вони не могли бути закріплені за комунальним підприємством "Київтранспарксервіс".

Відповідач - Київська міська рада - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач посилається на порушення позивачем передбаченого ст. 122 КАС України строку звернення до суду, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Таблиця №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" в частині паркувальних майданчиків в Дніпровському районі: пункт №11 - вул. Вершигори, 2 (навпроти); пункт №14 - вул. Воскресенська, 2-а; пункт №24 - вул. Микільсько- Слобідська, 6/2 вже була предметом судового спору за позовом позивача, а саме.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.03.2019 р. у справі №826/13847/16 за позовом Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" до Київської міської ради про визнання протиправною бездіяльність щодо не вчинення дій для письмового оформлення рішення "Про внесення змін до таблиці № 1 додатку 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" за основу (в першому читанні) від 02.07.2015, про виключення з переліку а/с "Каспійська" - м. Київ, перетин вул. Луначарського та провулка Луначарського; а/с "Славутич" - м. Київ, вул. Микильсько-Слобідська, 6/2 - а/с "Московська" - м. Київ, перетин пр-т Ватутіна та вул. Бальзака; а/с "Лада" - м. Київ, вул. Воскресенська, 2а; а/с "Московська" - м. Київ, вул. П. Вершигори, 5; а/с "Прирічна" - м. Київ, пр-т Ватутіна урочище "Чорторій", які використовуються Обслуговуючим кооперативом Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський», як це передбачено статтею 36 Регламенту Київської міської ради від 14.07.2011 № 383/5770; визнання протиправною бездіяльність, яка при прийнятті рішення про прийняття проекту рішення "Про внесення змін до таблиці № 1 додатку 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" за основу (в першому читанні) від 02.07.2015, не надала відповідного доручення постійній комісії підготувати проект до другого читання про виключення з переліку а/с "Каспійська" - м. Київ, перетин вул. Луначарського та провулка Луначарського; а/с "Славутич" - м. Київ, вул. Микильсько-Слобідська, 6/2; а/с "Московська" - м. Київ, перетин пр-т Ватутіна та вул. Бальзака; а/с "Лада" - м. Київ, вул. Воскресенська, 2а; а/с "Московська" - м. Київ, вул. П. Вершигори, 5; а/с "Прирічна" - м. Київ, пр-т Ватутіна урочище "Чорторій", які використовуються Обслуговуючим кооперативом Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський", із зазначення строків, як це передбачено підпунктом 4 пункту 12 статті 30 Регламенту Київської міської ради від 14.07.2011 № 383/5770, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Також відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог по суті, зазначаючи, що землі комунальної власності, визначені як місця для паркування, наділені особливою специфікою їх правового режиму, що виражається, зокрема, в відсутності необхідності розроблення проектної документації землевідведення, оскільки надання водієві місця паркування не є землекористуванням в розумінні Земельного кодексу України, а є наданням послуг з паркування.

КП "Київтранспарксервіс" визначене Правилами благоустрою м. Києва, затвердженими рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 р. №1051/1051, уповноваженою особою (оператором) - комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що визначено органом місцевого самоврядування для здійснення організації та експлуатації місць платного паркування транспортних засобів згідно з діючим порядком, і правомірно надає права на експлуатацію фіксованих місць для паркування на вказаних земельних ділянках на підставі відповідних договорів.

3-я особа - Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" - проти задоволення позовних вимог заперечив, підтримавши пояснення відповідача.

Додатково 3-я особа зазначила, що посилання на сплату позивачем земельного податку не може бути доказом протиправності закріплення за 3-ю особою паркувальних майданчиків, оскільки згідно з п. 17.2 Правил благоустрою у м. Києва плата за послуги паркування включає в себе ставку збору за паркування, який як місцевий податок зараховується до місцевого бюджету м. Києва, а 3-я особа є платником збору згідно з п. 1.1 Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення учасників по справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

В даному випадку Обслуговуючий кооператив "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" здійснює організацію та експлуатацію місць для платного та безкоштовного паркування транспортних засобів, розташованих на паркувальних майданчиках за адресами вул. Вершигори, 2 (навпроти), вул. Воскресенська, 2-а, вул. Микільсько-Слобідська, 6/2, на підставі договорів №ДНП-2017-12/100, ДНП-2017-12/101, ДНП-2017-12/102 від 15.12.2017 р. про надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування.

Тобто, позивач є особою, щодо якої застосовано положення Таблиці №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" в редакції рішення Київської міської ради від 02.07.2015 року № 667/1531 в частині вказаних паркувальних майданчиків, і є належним позивачем по справі.

Оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності, положення ст. 122 КАС України до даних правовідносин не застосовуються, і клопотання відповідача та 3-ї особи щодо залишення позовної заяви без розгляду не підлягає до задоволення.

Щодо факту розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва справи №826/13847/16 за позовом Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" до Київської міської ради, де розглядалися питання щодо правомірності включення до Таблиці №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" в редакції рішення Київської міської ради від 02.07.2015 року № 667/1531 вказаних паркувальних майданчиків, то згідно зі змістом рішення від 11.03.2019 р. позов обґрунтовано процедурними порушеннями під час прийняття рішення Київською міською радою, і саме ці підстави звернення до суду оцінювалися судом.

По справі №640/5887/20 позивачем заявлено інші підстави для скасування оскаржуваного рішення, і саме вони є предметом розгляду по справі.

Щодо позовних вимог по суті суд зазначає наступне.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення.

У статті 1 Закону № 280/97-ВР наведено визначення виконавчих органів рад, згідно з яким ці органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР установлено, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин.

У статті 12 Земельного кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів, до яких, зокрема, належать: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Конституцією України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144 Конституції України).

На основі цього положення Конституції України в Законі № 280/97-ВР визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59 цього Закону).

Рішення Київської міської ради від 02.07.2015 р. № 667/1531 "Про внесення змін до таблиці № 1 додатку 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" відповідно до Таблиці №1 до додатка 5 внесено наступні паркувальні майданчики в Дніпровському районі: пункт №11 - вул. Вершигори, 2 (навпроти); пункт №14 - вул. Воскресенська, 2-а; пункт №24 - вул. Микільсько- Слобідська, 6/2, які після їх закріплення за Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" останнім передано на підставі договорів №ДНП-2017-12/100, ДНП-2017-12/101, ДНП-2017-12/102 від 15.12.2017 р. про надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування позивачу.

Земельні ділянки, на яких розташовано паркувальні майданчики за вказаними адресами, належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, що не заперечується позивачем, тому додатково судом не досліджується.

Станом на час прийняття оскаржуваного рішення, як і станом на час розгляду справи, Київською міською радою не приймалося рішення про передачу позивачу вказаних земельних ділянок на будь-яких підставах.

Як пояснив позивач, ним подано заяви до Київської міської ради щодо передачі вказаних земельних ділянок йому у користування, проте, рішення з цього приводу не прийнято.

Відповідно, у суду відсутні підстави для висновку про те, що вказані земельні ділянки не могли бути закріплені за Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" для надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування.

Щодо посилання позивача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі №520/12022/17 від 11.09.2019 р. суд зазначає наступне.

Під час розгляду даної справи суд встановили, що виділена під паркування автомобілів земельна ділянка фактично не була сформована і всупереч вимогам земельного законодавства відведена для паркуванням з порушенням її цільового призначення; на час ухвалення спірного рішення земельна ділянка не була облаштована для організації та використання для паркування транспортних засобів; рішення про розміщення автостоянки на вказану у ньому кількість паркувальних місць безпосередньо біля житлових будинків порушує державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів.

За фабулою справи рішення Міськради від 15 березня 2017 року № 1813-VII "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 27 серпня 2014 року № 5286-VI "Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси" в новій редакції". Цим рішенням Перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси (спеціально відведені автостоянки), затверджений згідно з додатком № 2, який міститься в підпункті 1.2 пункту 1 оскарженого рішення, доповнено пунктом № 109 з таким текстом "Київський район, пункт № 109, місцезнаходження спеціальної земельної ділянки, кількість місць для паркування (одиниць) -64, займана площа - 913 кв. м, технічне облаштування - облаштоване". Пізніше вказана земельна ділянка передана обслуговуючому кооперативу "Автостоянка Люстдорф", який оприлюднив повідомлення, що з 01 жовтня 2017 року в`їзд на майданчик буде обмежений, за винятком членів цього кооперативу.

Тобто, вказана земельна ділянка комунальної власності була передана юридичній особі приватного права в користування для облаштування паркувального майданчика.

Саме з врахуванням цих обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, що спірне рішення прийняте щодо невизначеної земельної ділянки, яку реально неможливо встановити на місці її розташування, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розташування на ній спеціальної автостоянки не розроблявся, кадастровий номер, який є єдиним визначенням її місця розташування, не присвоєний.

Несформованість земельної ділянки у встановленому законом порядку, порушення її цільового призначення, відсутність факту державної реєстрації спірної ділянки, на думку апеляційного суду, свідчить про незаконність дій Міськради щодо розпорядження нею.

За частиною першою статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частини першої статті 791 цього Кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності (частина друга статті 791 ЗК України).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частина третя статті 791 ЗК України).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина четверта статті 791 ЗК України).

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина п`ята статті 791 ЗК України).

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (частина дев`ята статті 791 ЗК України).

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (частина десята статті 791 ЗК України).

Проте, згідно з матеріалами справи №640/5887/20 паркувальні майданчики в Дніпровському районі: пункт №11 - вул. Вершигори, 2 (навпроти); пункт №14 - вул. Воскресенська, 2-а; пункт №24 - вул. Микільсько- Слобідська, 6/2, закріплені за Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс", з комунальної власності не вибували, а експлуатуються уповноваженою особою (оператором) - комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що визначено органом місцевого самоврядування для здійснення організації та експлуатації місць платного паркування транспортних засобів згідно з діючим порядком, і правомірно надає права на експлуатацію фіксованих місць для паркування на вказаних земельних ділянках на підставі відповідних договорів, яким саме і є Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс".

Закріплення за вказаним оператором земельних ділянок здійснюється в межах реалізації Київською міською радою повноважень використання землями комунальної власності і не є передачею земельних ділянок комунальної власності 3-й особі, що потребувало б належного оформлення землевідведення згідно з положеннями Земельного кодексу України та вказаною правовою позицією.

За таких обставин твердження позивача про протиправність оскаржуваного рішення на тій підставі, що земельні ділянки не сформовані у встановленому порядку, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Щодо фактів сплати позивачем земельного податку та фактичної експлуатації земельних ділянок протягом тривалого часу до їх закріплення за Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" суд зазначає, що вказані обставини не впливають на право Київської міської ради здійснювати користування земельними ділянками комунальної власності, в тому числі, для експлуатації їх як паркувальні майданчики.

Також закріплення за 3-ю особою вказаних паркувальних майданчиків не заважає Київській міській раді вирішити питання про передачу земельних ділянок, на яких вони розташовані, у власність чи користування іншим особам, в порядку, з підстав та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного у суду відсутні підстави для висновку про порушення відповідачами вказаних принципів під час прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 22.03.2021 р.