Справа № 440/227/21
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/227/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

14 січня 2021 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (далі-відповідач, Нехворощанська сільська рада) про визнання протиправним та скасування рішення 35 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020 "Про відмову в наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради"; зобов`язання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області прийняти рішення про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області із заявою від 06.02.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області), однак рішенням 26 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради від 20.02.2020 їй відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі № 440/2218/20 визнано протиправним та скасовано рішення 26 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради від 20.02.2020 "Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради та зобов`язано Нехворощанську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області) з урахуванням висновків суду. 18.09.2020 позивач звернулася до Нехворощанської сільської ради з проханням повторно розглянути її заяву від 06.02.2020, проте рішенням 35 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020 їй відмовлено у наданні дозволу з огляду на надання дозволів на розробку проекту землеустрою іншим громадянам. Позивач наголошувала, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою. Отже, на думку позивача, повторна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлена рішенням від 16.10.2020, є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а ефективним способом захисту за наведених обставин є саме зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

05.02.2021 на електронну пошту суду (оригінал якого надійшов до суду 15.02.2021) надійшов відзив на позовну заяву /а.с.35-39/, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що стосовно бажаної земельної ділянки надано дозволи на розробку проекту землеустрою третім особам на підставі рішень 35 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020 "Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Нехвороща" та "Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Нехвороща".

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , що виданий 16.09.2016 Новосанжарським РС УДМС України в Полтавській області /а.с.18/.

ОСОБА_1 звернулася до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області із заявою від 06 лютого 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області) /а.с.16/.

Як вбачається зі змісту заяви, до вказаної заяви позивачем було додано схему бажаного місця розташування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства /а.с. 17/, ксерокопію паспорта та ідентифікаційного номеру /а.с. 18-19/.

Рішенням 26 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 20 лютого 2020 року "Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради" відмовлено громадянці ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Нехвороща на території Нехворощанської сільської ради /а.с.21/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі №440/2218/20 /а.с.11-14/, що набрало законної сили 08.09.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення 26 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 20 лютого 2020 року "Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради". Зобов`язано Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області), з урахуванням висновків суду.

З метою виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі №440/2218/20, позивач звернулася до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області із заявою від 18.09.2020 /а.с.7/, в якій просила у добровільному порядку розглянути її заяву від 06.02.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області) з урахуванням висновків суду /а.с.7, 41/.

До вказаної заяви позивачем було додано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 та виконавчий лист у справі №440/2218/20, заяву від 06.02.2020, схему бажаного місця розташування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, ксерокопію паспорта та ідентифікаційного номера.

16 жовтня 2020 року, розглянувши рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/2218/20, Нехворощанською сільською радою прийнято рішення 35 сесії 7 скликання від 16 жовтня 2020 року "Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради", згідно з яким відмовлено громадянці ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Нехвороща на території Нехворощанської сільської ради /а.с.20, 42/.

Підставою для відмови визначено те, що 35 сесією 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020 прийнято рішення "Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Нехвороща" та "Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Нехвороща" /а.с.20, 42/.

Позивач, вважаючи рішення від 16.10.2020 "Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради" протиправним, звернулася до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України).

За змістом ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно із пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За приписами частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомою згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтею 122 ЗК України.

Частиною 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз наведених норм Земельного кодексу України дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якої визначені у статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Як встановлено судом, позивач є громадянкою України, а тому має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, звертаючись до сільської ради із заявою від 06.02.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області), додала, зокрема, графічні матеріали із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копії паспорта, ідентифікаційного номеру.

Позивачем у заяві зазначено цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовний розмір.

Таким чином, позивачем надано необхідний та повний пакет документів, визначений статтею 118 Земельного кодексу України, що не спростовано відповідачем, а тому у Нехворощанської с/р виник обов`язок розглянути подану заяву у строки, встановлені статтею 118 Земельного кодексу України.

Суд враховує, що рішення 26 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 20 лютого 2020 року "Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради", яким за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, визнано протиправним і скасовано рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі №440/2218/20 /а.с.11-14/, що набрало законної сили 08.09.2020. Зазначеним судовим рішенням зобов`язано Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області), з урахуванням висновків суду.

Водночас за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі №440/2218/20, Нехворощанська сільська рада рішенням 35 сесії 7 скликання від 16 жовтня 2020 року "Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради" відмовила громадянці ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Нехвороща на території Нехворощанської сільської ради з тих підстав, що 35 сесією 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020 прийнято рішення "Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Нехвороща" та "Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Нехвороща".

Надаючи оцінку викладеним у спірному рішенні мотивам відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, суд виходить з наступного.

Як зазначалось вище, єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Суд наголошує, що статтею 118 ЗК України не передбачено такої підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою як факт надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки іншій особі, на що наявні посилання у спірному рішенні 35 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020.

Суд зауважує, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що згідно з приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (стаття 126 Земельного кодексу України).

Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування чи у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17, від 27.03.2018 у справі №463/3375/15-а.

Суд також враховує, що відповідачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що земельні ділянки, на які рішенням 35 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 , співпадають чи накладаються на бажану земельну ділянку позивача.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що позивач звернулася із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 06.02.2020, натомість, гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 , яким 35 сесією 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020 надано дозволи на розробку проекту землеустрою - 12.10.2020 та 15.10.2020 відповідно, тобто пізніше за позивача на 8 місяців.

Суд зауважує, що повторний розгляд заяви позивача від 06.02.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі №440/2218/20 та розгляд заяв гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 12.10.2020 та 15.10.2020 здійснювався Нехворощанською сільською радою в один день - 16.10.2020.

Таким чином, будучи обізнаним про необхідність повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.02.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі №440/2218/20, відповідач спочатку розглянув заяви гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 12.10.2020 та 15.10.2020, тобто заяви, які надійшли значно пізніше, ніж заява позивача, прийняв рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вказаним громадянам, і вказаними ж рішеннями обґрунтував відмову позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд зазначає, що добросовісність відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є одним із критеріїв оцінки правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За змістом правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц, як недобросовісна може кваліфікуватися така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

Враховуючи те, що відповідач необґрунтовано зволікав із повторним розглядом заяви позивача від 06.02.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідно до рішення суду, надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою іншим особам, які звернулися значно пізніше за позивача, та відмовивши на цій підставі позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд дійшов висновку про наявність ознак недобросовісності поведінки відповідача під час прийняття рішення відносно позивача.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладені обставини, відповідачем не обґрунтовано правомірність спірного рішення від 16.10.2020 "Про відмову в наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради".

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення 35 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020 "Про відмову в наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради" не ґрунтується на вимогах закону, прийняте без урахування обставин, які мали значення для його прийняття, не відповідає принципу добросовісності, а відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Обираючи ефективний та належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступних міркувань.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 по справі №812/1312/18.

Як зазначалося судом, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 по справі №814/702/17.

Враховуючи, що позивачем разом із заявою від 06.02.2020 надано усі необхідні документи, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України (графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорту громадянина України, копію ідентифікаційного коду) та зважаючи на відсутність підстав для відмови, визначених частиною 7 цієї статті, відповідач не мав повноважень відмовляти у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Також, суд враховує, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі №440/2218/20 зобов`язано Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, однак, спірним рішенням від 16.10.2020 відповідач повторно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з інших підстав.

Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року по справі №21-1465а15, яка полягає у тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Оскільки процес надання позивачу відмов у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з формальних підстав може бути досить тривалим, на що вказує протиправна поведінка відповідача, який на виконання судового рішення у справі №440/2218/20 повторно допустив аналогічні порушення прав позивача, то в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Враховуючи вище наведені обставини, суд з метою ефективного захисту порушеного права позивача вважає за необхідне зобов`язати Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області), відповідно до заяви ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року.

Таким чином позов підлягає задоволенню повністю.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 12.01.2021 /а.с.27/.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (вул.Миру,3, с. Нехвороща, Новосанжарський район, Полтавська область, 39354, ідентифікаційний код 21045225) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення 35 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 16.10.2020 "Про відмову в наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нехворощанської сільської ради".

Зобов`язати Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (розташованої в межах населеного пункту села Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області), відповідно до заяви ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн 00 коп (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол