Справа № 140/611/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/611/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Волинській області Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Волинській області Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (відповідач 1), Державної служби України з безпеки на транспорті (відповідач 2) про визнання протиправною та скасування постанови від 10 серпня 2020 року №207832 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що підставою для застосування спірною постановою адміністративно-господарського штрафу стало встановлення посадовими особами Уктрансбезпеки порушення позивачем вимог абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": надання послуг перевезення без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 цього Закону. Позивач не погоджується з таким рішенням та вважає, що приймаючи постанову, відповідач дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 є автомобільним перевізником лише з тих підстав, що він є власником автомобіля Opel, реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_1 наголосив, що не є суб`єктом господарювання, підприємницькою діяльності не займається і не надає послуги з перевезення пасажирів. У той же час законодавець передбачає обов`язкову наявність спеціального суб`єкта, щодо якого можна застосувати адміністративно-господарський штраф. На думку позивача, відсутність такого спеціального статусу свідчить про безпідставність застосування до нього адміністративно-господарського штрафу, передбаченого статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Також зауважив, що відповідач порушив вимоги пунктів 26, 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1576 (далі - Порядок №1567) та не повідомив у встановленому порядку про час і місце розгляду справи позивача, що мало наслідком прийняття необ`єктивного та протиправного рішення.

Крім того, позивач вказав, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2020 у справі №161/11028/20 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 за фактом подій 17 червня 2020 року за частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З наведених підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачі у відзиві на позов позовні вимоги не визнали (а.с.21-35). В обґрунтування цієї позиції представник відповідачів вказав, що 17 червня 2020 року під час здійснення рейдової перевірки транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні перевезення пасажирів автомобільним транспортом, контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області встановлено, що автомобільний перевізник ОСОБА_1 (власник транспортного засобу марки Opel Vivaro, номерний знак НОМЕР_1 ), використовував належний йому автомобіль для надання послуг з перевезення пасажирів на замовлення без ліцензії та договору із замовником транспортних послуг, чим порушив статтю 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Виявлені порушення були зафіксовані в акті проведення перевірки від 17 червня 2020 року №237049, який підписаний позивачем без зауважень чи заперечень. Надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік який визначений статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", є підставою для відповідальності перевізників згідно зі статтею 60 цього Закону, а можливість застосування відповідальності не залежить від наявності чи відсутності в особи порушника статусу суб`єкта господарювання.

Представник відповідачів також зазначив, що відповідно до пунктів 25, 26 Порядку №1567 розгляд справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт проводився в Управлінні Укртрансбезпеки у Волинській області 10 серпня 2020 року та ОСОБА_1 завчасно листом від 28 липня 2020 року №55743/21-1/24-20, надісланим на адресу місця його реєстрації, запрошено на розгляд справи. Проте на розгляд справи позивач не прибув, що відповідно до приписів пункту 27 Порядку №1567 не перешкоджало розглянути справу за наявними матеріалами без участі ОСОБА_1 .

На думку представника відповідачів, постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2020 року у справі №161/11028/20, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 164 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, не має преюдиційного значення для вирішення спору, оскільки факт відсутності отримання перевізником доходу за перевезення не є обов`язковою ознакою для настання відповідальності за встановлене правопорушення.

З наведених підстав представник відповідачів вважає, що спірна постанова прийнята ним на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Інші заяви по суті чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази та перевіривши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області відповідно до щотижневого графіка проведення рейдових перевірок у період з 15 червня 2020 року по 21 червня 2020 року (а.с.36) та на підставі направлення від 12 червня 2020 року №011921 (а.с.37) проводилася рейдова перевірка, у ході якої 17 червня 2020 року о 10:15 год по проспекту Соборності в місті Луцьку був перевірений транспортний засіб марки Opel Vivaro, номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_1 . Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17 червня 2020 року №237049 (далі - акт перевірки) зафіксовано, що під час надання послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення у водія ОСОБА_1 відсутні копія договору із замовником транспортних послуг, ліцензія, чим порушено статтю 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с.38). При підписанні акта перевірки водій ОСОБА_1 вказав, що перевозив двох своїх знайомих до міста Львова.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області Чапала А.О прийняв постанову від 10 серпня 2020 року №207832, якою на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн (а.с.40).

Незгода ОСОБА_1 із вказаною постановою стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, та спірному рішенню, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІII "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №196-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області та Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідачів.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок №1567.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3 Порядку №1567).

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Стаття 39 Закону №2344-ІІІ визначає перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Так автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення (частина перша статті 39 вказаного Закону). Документами для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України (частина дев`ята статті 39 Закону №2344-ІІІ).

За приписами пунктів 104, 105 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року №176, для надання послуг з перевезення легковими автомобілями на замовлення (далі - перевезення на замовлення) автомобільний перевізник зобов`язаний використовувати транспорті засоби, які належать йому на праві власності чи користування, що підтверджується відповідними реєстраційними документами, мати відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожен автомобіль. Організація перевезення на замовлення здійснюється за договором, який укладається між автомобільним перевізником, автомобільним самозайнятим перевізником та суб`єктом господарювання, у письмовій формі і повинен містити інформацію про основні характеристики обслуговування, відповідальність сторін, форму та строк проведення розрахунку, марку і клас транспортного засобу, його облаштування, наявність додаткового технічного обладнання.

З наведеного слідує, що ліцензія, договір із замовником послуги є тими документами, наявність яких під час здійснення заходів державного контролю є предметом перевірки щодо дотримання вимог законодавства автомобільними перевізниками, які надають послуги з перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення.

Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

За правилами, встановленими пунктами 25-27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

За приписами абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У Законі №2344-ІІІ (стаття 1) наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами; перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки факту надання позивачем послуг з перевезення легковим автомобілем на замовлення за відсутності договору із замовником транспортних послуг та ліцензії. Такий висновок зроблено в акті перевірки від 17 червня 2020 року №237049. Проте в акті перевірки лише зазначено загальні відомості про автомобіль (марка, номерний знак), серія і номер свідоцтва про реєстрацію, дані про водія. Натомість в акті перевірки не вказано інформацію про пасажирів - замовників послуг та матеріали перевірки не містять їх пояснень. У документах, складених відповідачем 1, відсутні пояснення стосовно того, на підставі яких ознак посадові особи дійшли висновку про здійснення позивачем саме пасажирських перевезень на замовлення.

Суд зазначає, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Чинним законодавством не визначено такий акт як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.

На думку суду, сама по собі належність на праві власності автомобіля Opel Vivaro (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, оскільки відповідачі не надали належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 17 червня 2020 року позивач на зазначеному транспортному засобі надавав послуги з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення та що він є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ.

Суд також враховує, що посадовою особою Управління Укртрансбезпеки у Волинській області було складено протокол про адміністративне правопорушення від 17 червня 2020 року №0019746 про надання позивачем послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення без наявності ліцензії, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 164 КУпАП. Тобто протокол складено щодо тих самих обставин та подій, які зафіксовані в акті рейдової перевірки. За результатами розгляду цього протоколу Луцький міськрайонний суд Волинської області постановою від 18 серпня 2020 року у справі №161/11028/20 закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення (а.с.12-13).

На думку суду, в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки акту перевірки від 17 червня 2020 року №237049 про порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

При цьому суд також дійшов висновку про порушення відповідачем вимог пунктів 26, 27 Порядку №1567. На час розгляду справи 10 серпня 2020 року у відповідача 1 не було доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи (під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням) і таких доказів суду не надано. Саме по собі повідомлення від 28 липня 2020 року №55743/21-1/24-19 (а.с.39) не вказує, що ОСОБА_1 був інформований про дату, час і місце розгляду справи. Відсутність доказів, які б давали можливість суду пересвідчитись про повідомлення позивача про розгляд справи (а цей факт позивач заперечує), дає підстави для висновку про те, що останній був позбавлений можливості надати пояснення, заперечення за встановленими актом перевірки обставинами та надати докази для його спростування. При цьому повернення поштової кореспонденції, адресованої позивачу (супровідного листа від 13 серпня 2020 року та оскаржуваної постанови від 10 серпня 2020 року №207832) відділенням поштового зв`язку із зазначенням причин невручення "не проживає" (відбиток штемпеля відділення поштового зв`язку про прийняття поштового відправлення для пересилання 15 серпня 2020 року) не є свідченням належного повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи (а.с.9-11).

Наведені обставини вказують на те, що постанова від 10 серпня 2020 року №207832 прийнята відповідачем 1 з порушенням процедури розгляду справи, необ`єктивно (без урахування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення), без доведення обставин належними і достатніми доказами, тому є протиправною і підлягає скасуванню судом. Отже, позов належить задовольнити.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката позивачем додано копію договору про надання правової допомоги від 20 листопада 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Вінцюк Ю.Б. (а.с.14). За умовами договору за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар, який складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку до цього договору. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг.

Надаючи оцінку доведеності витрат на правничу допомогу та обґрунтованості їх розміру, суд зауважує, що незважаючи на те, що договором про надання правової допомоги від 20 листопада 2020 року передбачено визначення розміру винагороди за правову допомогу шляхом підписання сторонами додатка до договору, такий додаток суду не надано, як і детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, надання якого суду обумовлено частиною четвертою статті 134 КАС України. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість розрахунку суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу, їх розумну необхідність для цієї справи, пропорційність до предмета спору. Таким чином, у суду відсутні підстави присуджувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн із відповідачів.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджуються квитанцією від 11 січня 2021 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.4, 48).

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Укртрансбезпеки, структурним підрозділом апарату якої є відповідач 1, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 908,00 грн. При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 16 Положення, Укртрансбезпека є юридичною особою публічного права, має рахунки в органах Казначейства.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Волинській області Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кільцева, 1), Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, місто Київ, Шевченківський район, проспект Перемоги, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Волинській області від 10 серпня 2020 року №207832 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати у сумі 908,00 (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк