Справа № 240/14529/20
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14529/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

22 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року (місце ухвалення рішення - м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила:

1. Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації щодо мого звільнення протиправними.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 02.03.2020 №17/к "Про звільнення ОСОБА_1 ".

3. Визнати протиправним та скасувати:

- розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 24.12.2019 №193 "Про структуру та граничну чисельність Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області" в частині скорочення 8 штатних одиниць в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації;

- розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 28.12.2019 №26-к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби" в частині скорочення 8 штатних одиниць в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації;

- наказ начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 26.12.2019 №62/0 "Про структуру та граничну чисельність управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області";

- наказ начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 28.12.2019 №85/к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби".

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів ветеранів війни та праці управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації.

5. Стягнути з управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області:

- середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 березня 2020 року до дня фактичного поновлення на роботі;

- відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної протиправними рішеннями відповідачів, суму в 30000 (тридцять тисяч) гривень;

6. Зобов`язати управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області виконати рішення суду у частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць негайно та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили;

7. Покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі, у зв`язку з оплатою мені часу вимушеного прогулу.

Ухвалою від 27.10.2020 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо - визнання протиправними та скасування:

- розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 24.12.2019 №193 "Про структуру та граничну чисельність Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області" в частині скорочення 8 штатних одиниць в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації;

- розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 28.12.2019 №26-к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби" в частині скорочення 8 штатних одиниць в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації;

- наказу начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 26.12.2019 №62/0 "Про структуру та граничну чисельність управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області";

- наказу начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації від 28.12.2019 №85/к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби" було залишено без розгляду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка зазначає, що при звільненні відповідачем не було враховано її безперервний (понад 18 років) стаж роботи в УПСЗН, у т.ч. 3 роки на займаній посаді. ОСОБА_1 вважає, що має переважне право на переведення на аналогічну посаду, оскільки має статус інваліда 2 групи загального захворювання, має на утримані 12-річного сина, потерпілого від ЧАЄС, в сім`ї, окрім неї, немає інших працівників із самостійним заробітком, так як її чоловік - інвалід війни 2 групи.

Відповідачами було подано відзиви на апеляційну скаргу, у яких останні просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В обґрунтування відзиву, управлінням соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації вказано, що позивачка має неповну вищу освіту за кваліфікацією агронома, найнижчий бал за результатами оцінювання, пенсію по інвалідності загального захворювання, іншої посади їй не можливо пропонувати у зв`язку з її відсутністю, з огляду на що вона не має переважного права залишення на роботі.

В обґрунтування відзиву Коростенською районною державною адміністрацією вказано, що оспорювані позивачкою розпорядження не є актом індивідуальної дії по відношенню до позивача, а за своїм змістом є актами організаційно-управлінської діяльності, такими, що спрямовані на урегулювання оптимізації організаційної структури апарату та структурних підрозділів РДА, а тому не порушують прав позивача.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 наказом №167&2 від 04.11.2002 призначена за конкурсом на посаду спеціаліста з питань використання трудових ресурсів Коростенського районного управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, а з 25.04.2016 наказом №24/к від 25.04.2016 була переведена на посаду провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговуванні інвалідів, ветеранів війни та праці управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 24.12.2019 № 193 "Про структуру та граничну чисельність Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області" визначений розподіл граничної численності працівників районної державної адміністрації.

Вказаним розпорядженням перейменовано юридичну особу публічного права управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області на управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Додатком 5 даного розпорядження доведено граничну чисельність працівників управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області в кількості 38 осіб із 46 осіб.

Розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 28.12.2019 №26-к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби" зобов`язано керівників структурних підрозділів райдержадміністрацій у встановленому порядку персонально попередити своїх працівників, посади яких підлягають вивільненню, про наступне вивільнення із займаних посад з пропозицією про переведення на вакантні посади (за наявності), не пізніше ніж через два місяця від дня попередження. У встановленому порядку персонально попередити працівників посади яких підлягають оптимізації, про зміну умов державної служби, не пізніше ніж як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби.

На підставі розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 24.12.2019 № 193 "Про структуру та граничну чисельність Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області" видано наказ начальника управління від 26.12.2019 № 62/о "Про структуру та граничну чисельність управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації", де затверджено нову структуру управління, штатний розпис управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, який введено в дію наказом від 02.02.2020 ЛЬ З/о «Про введення в дію штатного розпису управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області на 2020 рік» з чисельністю працівників 38 осіб.

27.12.2019 року листом за №07/6505 управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області повідомило первинну профспілкову організацію управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської в особі голови ОСОБА_2 про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату. Гранична чисельність працівників управління встановлена розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації від 24.12.2019 №193 в кількості 38 штатних одиниць, що підлягало скороченню штату працівників на 8 одиниць.

Внаслідок утворення нової структури управління підлягали скороченню 8 посад, з яких посада провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці (посада позивача - ОСОБА_1 ).

Розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації від 24.12.2019 №193 "Про структуру та граничну чисельність Коростенської районної державної адміністрації" утворено комісію з визначення працівників структурних підрозділів та апарату райдержадміністрації - осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення відповідно до ст.42 КЗпП України.

На розгляд комісії управлінням праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області подано перелік працівників, що підлягали скороченню та мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, станом на 01.01.2020 в кількості 15 осіб, з яких - 7 працівників з визначенням переважного права на залишення на роботі, а 8 працівників що підлягають скороченню.

Відповідно до витягу з протоколу №1 комісії з визначення працівників структурних підрозділів та апарату райдержадміністрації -осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення відповідно до ст.42 КЗпП України від 28.12.2019 вирішено що підлягають скороченню станом на 01.01.2020 в управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації 8 посад, з них посада провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці, на якій працювала ОСОБА_1 .

Комісією вирішено, що позивачка має неповну вищу освіту за кваліфікацією агронома, найнижчий бал за результатами оцінювання, пенсію по інвалідності загального захворювання, іншої посади їй не можливо пропонувати у зв`язку з її відсутністю, та така що не має переважного права залишення на роботі.

Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 28.12.2019 № 26-к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби", наказу начальника управління від 28.12.2019 № 85/к "Про попередження про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату та істотні зміни умов державної служби", ОСОБА_1 було вручено екземпляр повідомлення про вивільнення від 02.01.2020№ 07/29, яке відбудеться 02.03.2020, з яким вона ознайомилася особисто під підпис, а також відсутність вакантних посад, які б могли б бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування.

30.01.2020 листом за №07/529 управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області надало подання Голові первинної профспілкової організації управління про скорочення 8 штатних одиниць, з яких посада провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці Коломієць Н.С.

03.02.2020 профспілковий комітет первинної профспілкової організації управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації надав згоду на скорочення 8 штатних одиниць відповідно до наказу начальника управління від 26.12.2019 № 62/о "Про структуру та граничну чисельність управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації", зокрема посади провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці.

Наказом начальника управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області №17/к від 02.03.2020 ОСОБА_1 звільнена з посади провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації на підставі пункту 1 частини 1, пункту 4 статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі скорочення штату працівників. Підставою для зазначеного наказу слугували попередження про скорочення штату працівників від 02.01.2020.

Вважаючи звільнення із займаної посади протиправним позивач звернулась до суду з даним позовом.

За наслідками розгляду справи по суті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність звільнення позивачки з роботи, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України від 10.12.2015 р. № 889-VІІІ "Про державну службу" підставою (далі - Закон № 889-VІІІ) для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою статті 87 Закону № 889-VІІІ передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

У відповідності з приписами ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч. 4 ст. 49-2 КЗпП України (в редакції чинній до 02.02.2020 року) вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з ч. 5 ст. 49-2 КЗпП України (в редакції чинній до 02.02.2020 року) державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Водночас, на дату виникнення спірних правовідносин, була чинна редакція ст. 49-2 КЗпП України (в редакції до внесення змін Законом України від 12 грудня 2019 року № 378-IX, який набув чинності з 02.02.2020 року), згідно якої роботодавець був зобов`язаний: про наступне вивільнення працівників персонально попередити не пізніше ніж за два місяці; при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці пропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору ( ч. 5 ст. 43 КЗпП України).

Згідно ч. 7, ч. 8 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Тож, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області №07/4325 від 28.09.2020 станом на 01.01.2020 в штатному розписі управління відсутні вакантні посади. Станом на 01.01.2020 року (дату вручення повідомлення про вивільнення 07/29 від 02.01.2020 ) рахується 2 посади, основні працівники яких тимчасово відсутні у зв`язку з відпусткою для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку):

- головний спеціаліст відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці;

- провідний спеціаліст по контролю за призначенням та виплатою пенсій відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці.

Вказані посади не були запропоновані позивачці для переведення з наступних причин.

На посаду головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці, оскільки умовами прийняття (переведення) на вищу посаду державної служби передбачається оголошення конкурсу. Позивачка ж займала посаду провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці, тобто дані посади не є рівнозначними.

Разом з тим, в управлінні були працівники, які підлягали скороченню та мали посади головних спеціалістів, що були рівнозначними до даної посади, та мали право на переведення без оголошення конкурсу. А тому, відповідач не міг запропонувати позивачці вказану посаду.

Посаду провідного спеціаліста по контролю за призначенням та виплатою пенсій відділу персоніфікованого обліку пільг та з питань обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці позивачці не запропоновано з причини відсутності переважного права залишення на роботі. ОСОБА_1 має освіту молодшого спеціаліста, закінчила Верхівнянський філіал Житомирського агротехнічного коледжу за спеціальність "агрономія" з присвоєнням кваліфікації "агронома".

Зазначені посади було запропоновано іншим спеціалістам, які підлягали скороченню з 02.03.2020, мали більше переваг залишення на роботі, повну вищу освіту, відповідну кваліфікацію та дали згоду на зайняття цих посад за рівнозначними посадами та посадовими обов`язками.

Крім того, при оцінюванні результатів службової діяльності державних службовців за результатами виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В" за 2019 рік ОСОБА_1 отримала позитивну оцінку - середній бал 3,3, це найнижчий середній бал із осіб, які мали переважне право на залишення на роботі.

Зазначені вище обставини повністю підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються обґрунтуванням доводів апеляційної скарги.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про державну службу" державний службовець протягом проходження державної служби повинен постійно підвищувати рівень професійної компетентності.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що за період служби ОСОБА_1 проходила професійне навчання за будь-якими програмами підвищення кваліфікації.

Надана до суду апеляційної інстанції копія Посвідчення №1228/14 від 10.06.2014 не є доказом підвищення кваліфікації, оскільки семінар на тему "Запобігання і протидії проявам корупції на державній службі та службі в органах місцевого самоврядування" не свідчить про підвищення рівня знань, що безпосередньо стосуються умінь та навичок, необхідних для виконання позивачем своїх посадових обов`язків.

Положеннями ст.42 КЗпП України обумовлено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Апелянт зазначає, що при звільненні не було враховано її безперервний (понад 17 років) стаж роботи в УПСЗН, у т.ч. 3 роки на займаній посаді, переважне право на переведення на аналогічну посаду, статус інваліда 2 групи загального захворювання, що на утримані 11 річний син потерпілий від ЧАЄС, що в сім`ї, окрім неї, немає інших працівників із самостійним заробітком, що чоловік інвалід війни 2 групи.

Між тим, у ході судового розгляду було встановлено та підтверджено відповідними письмовими доказами, що ОСОБА_1 має на утриманні одного сина 2008 року народження, одружена, її чоловік є пенсіонером та отримує пенсію; позивач пропрацювала в управлінні понад 18 років, але інші працівники, які залишилися на роботі також мають тривалий безперервний стаж роботи в управлінні; ОСОБА_1 на момент попередження про вивільнення не навчалася в учбових закладах, а також є особою з інвалідністю за загальним захворюванням.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції не встановлено наявності обставин, визначених ст. ст.42 КЗпП України.

Наведені в апеляційній скарзі обставини, як такі, що, на думку позивачки, дають право на переважне залишення на посаді, не ґрунтуються на положеннях законодавства та є виключно суб`єктивною думкою позивачки, та висновуються на суб`єктивній оцінці встановлених обставин.

Крім того, колегія суддів враховує, що правомірність звільнення ОСОБА_1 була предметом інспекційного відвідування управлінням Держпраці у Житомирській області, про що було складено відповідний акт №ЖТ7904/1981/АВ. У ході проведення інспекційного відвідування жодних порушень при звільненні ОСОБА_1 не було виявлено.

Доводи апелянта про те, що відповідачем умисно в Переліку працівників, що підлягають скороченню не зазначено усіх переважних умов залишення на роботі ОСОБА_1 , колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріалами справи підтверджується внесення відповідних даних, а обставини, які, на думку апелянта, є переважними обставинами, не передбачені законодавством як такі, що є переважними.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.