Справа № 520/7320/2020
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 р.Справа № 520/7320/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 (суддя Мороко А.С.; м. Харків; повний текст рішення складено 14.12.2020) по справі № 520/7320/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця Слінченко Валентини Дмитрівни

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Слінченко Валентина Дмитрівна (надалі також - позивач, Слінченко В.Д. ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просила суд скасувати податкові повідомлення-рішення № 6 від 30.03.2020, № 6 від 30.03.2020; № 6 від 30.03.2020, № 6 від 30.03.2020, № 6 від 30.03.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року адміністративний позов фізичної особи - підприємця Слінченко Валентини Дмитрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 43143704) про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з податку на додану вартість в загальному розмірі 2018 (дві тисячі вісімнадцять) грн 75 коп.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з військового збору в загальному розмірі 500 (п`ятсот) грн 03 коп.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 6000 (шість тисяч) грн 38 коп.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з військового збору в загальному розмірі 217 (двісті сімнадцять) грн 49 коп.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з податку на додану вартість в загальному розмірі 807 (вісімсот сім) грн 50 коп.

Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця Слінченко Валентини Дмитрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код - 43143704) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме: пп. 177.4.1 та 177.4.4 п. 177.4 ст. 177, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 57.1 ст. 57, п. 201.7, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ст. 242 КАС України, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2020, ухваливши нове судове рішення, яким у задоволенні позову Слінченко В.Д. відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на правомірність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, з підстав та обставин викладених в акті перевірки № 544/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 05.03.2020.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.03.2020 головним державним ревізором - інспектором Головного управління ДПС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків Слінченко Валентини Дмитрівни щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

За результатами перевірки складено акт № 544/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 05.03.2020, відповідного до висновків якого перевіряючим встановлено наступні порушення:

- п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України та Порядку № 859, в частині заниження суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності на загальну суму 3346,79 грн, в т.ч. за 2017 рік - 415,58 грн, за 2018 рік - 1485,04 грн, за 2019 рік - 1446,17 грн;

- п.п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України, в частині заниження зобов`язань з військового збору від здійснення підприємницької діяльності, на загальну суму 278,89 грн, в т.ч. за 2017 рік - 34,63 грн, за 2018 рік - 123,75 грн, за 2019 рік - 120,51 грн;

- п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України в частині заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету у сумі 1615,00 грн;

- п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, в частині відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 1615,00 грн;

- п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України, в частині несвоєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з військового збору, утриманого з сум доходу від провадження діяльності за період 2018 рік.

На підставі висновків вказаного акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено наступні рішення: № 6 від 30.03.2020 з податку на додану вартість, яким збільшено суму податкового зобов`язання в розмірі 1615,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 403,75 грн; № 6 від 30.03.2020 з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яким збільшено суму податкового зобов`язання в розмірі 400,02 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 100,01 грн; № 6 від 30.03.2020 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, яким збільшено суму податкового зобов`язання в розмірі 4800,30 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1200,08 грн; № 6 від 30.03.2020 з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яким нараховано штраф в розмірі 217,49 грн; № 6 від 30.03.2020 з податку на додану вартість, яким нараховано штраф в розмірі 807,50 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковими рішеннями, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не було доведено належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 30.03.2020 № 6, № 6, № 6, № 6, № 6.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Стосовно висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України та Порядку № 859, пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом, висновки контролюючого органу про порушення позивачем вищенаведених вимог податкового законодавства ґрунтується на тому, що позивачем віднесено до складу витратної частини обліку ТМЦ, дохід від реалізації яких отримувався в наступних податкових періодах, а також про не підтвердження позивачем економічної доцільності в придбанні вантажно-розвантажувальних робіт, який викладений у підпункті 2.2.2. акту перевірки.

Так, в акті перевірки № 544/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 05.03.2020 зазначено, що в ході проведення аналізу наданих до перевірки первинних документів встановлено, що платником податків віднесено до складу витратної частини обліку вартість ТМЦ, дохід від реалізації яких отримувався в наступних звітних періодах; в ході перевірки встановлено включення до складу витратної частини обліку у 2018 році вантажно-розвантажувальних послуг, які надавалися TOB "НВС ЛОГІСТИКА", згідно договору від 02.01.2018 за № 08/18, на загальну суму 8074,76 грн; в підтвердження вказаних послуг ПП Слінченко В.Д. надавалися акти виконаних робіт, в яких відсутні дати проведених робіт, кількість фактично використаних пакувальних матеріалів, кількість вантажників, які залучалися до проведення робіт ( умови ст.2 Договору №08/18); Слінченко В.Д. економічно не обґрунтовано залучення до ведення діяльності іншого суб`єктів господарювання для проведення вантажно-розвантажувальних робіт, а саме: за штатом ПП Слінченко В.Д. значиться найманий робітник, який виконує обов`язки вантажника, крім того, отримання ТМЦ (цементу) та його реалізація проводилася протягом листопада 2017 року - грудня 2019 року, при цьому об`єм ТМЦ у 2019 році зріс на 29 % у порівнянні з 2018 роком, при цьому, вантажно-розвантажувальні роботи із залучення ТОВ "НВС ЛОГІСТИКА" проводися лише у періоді 1-З квартали 2018 року, тобто у 4 кв. 2017 року, 4 кв. 2018 року, 1-4 кв. 2019 року платник податків самостійно проводила дані види робіт. Таким чином, ПП Слінченко В.Д. економічно не обґрунтовано та документально не підтверджено необхідність надання вказаних послуг та їх зв`язок із здійсненням діяльності. Також за результатами перевірки встановлено, що ПП Слінченко В.Д. зайво включено до складу витратної частини обліку у 4 кв. 2017 року вартість ТМЦ в сумі 2308,73 грн, у 2018 році в сумі 16325,29 грн, у 2019 році в сумі 8034,29 грн, як такі, що не пов`язані з отримання доходу у відповідних розрахункових періодах.

Згідно з п. 164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп. 177.4.5 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту; документально не підтверджені витрати.

Дослідивши акт перевірки № 544/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 05.03.2020, у його правовому (юридичному) значенні як доказу, на якому ґрунтуються певні обставини справи, зокрема щодо встановлення фактів та змісту порушень податкового законодавства платником податків, судом встановлено, що він не містить доказової інформації щодо висновку про неправомірне віднесення позивачем до складу витратної частини обліку ТМЦ, дохід від реалізації яких отримувався в наступних податкових періодах. Так, податковим органом не зазначено та не конкретизовано які ТМЦ та послуги придбавались позивачем, у якого постачальника, коли та в якій кількості, що в свою чергу виключає можливість встановити порушення податкового законодавства у ході судового розгляду справи.

Судом встановлено, що 02.01.2018 між ТОВ "НВС Логістика" (підрядник) та ФОП Слінченко В.Д. (замовник) укладено договір на вантажно-розвантажувальні роботи № 08/18, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується за завданням замовника виконувати вантажно-розвантажувальні роботи, а замовник зобов`язується приймати і оплачувати виконані роботи в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

На підтвердження виконання умов даного договору, позивачем долучено до матеріалів справи: специфікацію № 1, рахунок на оплату № 167 від 02.04.2018, акт надання послуг № 225 від 02.04.2018, платіжне доручення № 41 від 03.04.2018, специфікацію № 2, рахунок на оплату № 555 від 16.07.2018, акт надання послуг № 678 від 16.07.2018, платіжне доручення № 66 від 19.07.2018, специфікацію № 3, рахунок на оплату № 971 від 08.11.2018, акт надання послуг № 1142 від 08.11.2018, платіжне доручення № 110 від 08.11.2018.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, правочин укладений між позивачем та його контрагентом виконано кожною стороною, що підтверджується первинними документами та факт його виконання не спростовується податковим органом.

Доказів наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлену послугу (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься.

Суд зазначає, що оскільки платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, він має право самостійно оцінювати її ефективність і доцільність. Отже, платник самостійно вирішує, які саме витрати йому необхідно здійснити для забезпечення своєї діяльності та має право самостійно вибирати виконавців послуг.

Крім того, суд наголошує, що Податковий кодекс України не містить положень, що дозволяють контролюючому органу оцінювати витрати з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом зроблено помилковий висновок про порушення позивачем вимог ст. 177 ПК України в спірний період та не доведено заниження податкового зобов`язання з ПДВ, а тому, податкові повідомлення-рішення № 6 від 30.03.2020 та № 6 від 30.03.2020 є протиправними та підлягають скасуванню.

Також під час перевірки позивача встановлено порушення ним пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на суму 400,02 грн. податковим повідомленням-рішенням № 6 від 30.03.2020.

Вказані висновки ґрунтуються на тому, що пепревіркою встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується військовий збір з доходу від підприємницької діяльності в розмірі 26668,31 грн. за період 4 квартал 2017 року, 2018-2019 роки.

Згідно з п.п. 1.1 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПКУ, в т.ч. фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ визначено об`єкт оподаткування військовим збором.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ (п.п. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ).

Враховуючи відсутність порушення позивачем вимог ПК України за спірний період, визначення суми військового збору податковим повідомленням-рішенням № 6 від 30.03.2020 є необґрунтованим.

Стосовно висновків контролюючого органу про порушення позивачем п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, в частині відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 1615,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що проведеною перевіркою встановлено заниження задекларованих ПП Слінченко В.Д. показників у рядку 1.1б декларацій з ПДВ на суму 1615,0 грн. за рахунок порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, зокрема: ненарахування податкових зобов`язань виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України, за послугами придбаними з податком на додану вартість, у разі якщо придбання таких послуг не обґрунтовані економічною необхідністю при здійсненні діяльності, тобто не пов`язані з операціями, що є господарською діяльністю платника податку. Також зазначено, що в порушення п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 ПК України, на суми ПДВ в розмірі 1615,0 грн. платником податків податкові накладні виписані не були та відповідно в Єдиному реєстрі податкових накладних у періоді з 01.01.2018 по 31.12.2019 не реєструвалися.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Пунктом 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України передбачено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування. Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Оскільки, твердження відповідача про відсутність факту складання та реєстрації податкових накладних ґрунтується на позиції податкового органу про економічну недоцільність придбання вантажно-розвантажувальних послуг, описаних судом вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення № 6 від 30.03.2020 винесене з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому, підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення № 6 від 30.03.2020 з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яким нараховано штраф в розмірі 217,49 грн, суд зазначає наступне.

З вказаного рішення податкового органу вбачається, що до позивача застосовано штраф відповідно до ст. 126 ПК України за затримку 64 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі1087,45 грн.

При цьому, судовим розглядом встановлено, що відповідно до платіжного доручення № 139 від 30.01.2019 ФОП Слінченко В.Д. сплачено військовий збір в розмірі 1087,45 грн на рахунок НОМЕР_2 .

У зв`язку з тим, що вказані кошти сплачено на неправильний рахунок, 09.04.2019 позивач звернулась до ГУ ДФС у Харківській області із відповідною заявою про перерахунок коштів в розмірі 1087,45 грн з рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Частиною 1 статті 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно із ч. 5 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Таким чином, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Крім того, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.05.2019 по справі № 826/24675/15.

Оскільки помилкове перерахування позивачем на неналежний рахунок не вплинуло на виконання обов`язку платника зі сплати податку, підстави для застосування штрафу в порядку пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування податкового повідомлення - рішення № 6 від 30.03.2020.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач в ході судового розгляду справи правомірності прийнятих рішень не довів, відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця Слінченко В.Д. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 року по справі № 520/7320/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 22.03.2021 року