Справа № 540/3666/20
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3666/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку загального позовного провадження за правилами письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

18.11.2020 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач), від імені якої діє адвокат Токаленко Анна Вадимівна, до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач), у якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи позивача у потрійному розмірі за час її перебування у засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести перерахунок пенсії позивача на підставі її заяви з додаванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу її перебування у засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року на підставі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на підставі постанови Особливої наради при МБД СРСР вона разом зі своєю сім`єю була виселена із с. Гоповецько Сколівського району Львівської області та заслана до Тюменської області з конфіскацією майна. 29.02.1960 року вона була звільнена з обліку спецпоселенців. На підставі статті 3 Закону України від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» позивачка була реабілітована. Стверджує, що у зв`язку з перебуванням у засланні, на підставі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного та тоталітарного режиму 1917 - 1991 року», ст. 6 Закону України «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою» та ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона має право на зарахування у потрійному розмірі часу перебування у засланні в стаж роботи для призначення трудових пенсій. У жовтні 2020 року позивачка звернулася до Головного Управління Пенсійного фонду України із заявою про зарахування до трудового стажу у потрійному розмірі часу перебування у засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року, надавши всі необхідні документи. Проте відповідачем відмовлено у зв`язку з тим, що у період спецпоселення позивачка була малолітньою особою та не набула трудового стажу, а тому відсутні підстави зарахування трудового стажу у потрійному розмірі.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

За змістом відзиву, отриманого 03.12.2020 року, відповідач позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачка звернулась до Головного управління Фонду з питанням перерахунку страхового стажу в потрійному розмірі посилаючись на Закон України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років". Розглянувши вищевказане звернення Головне управління Фонду роз`яснило позивачу про відсутність законних підстав для зарахування трудового стажу в потрійному розмірі. На думку відповідача, оскільки позивач не є репресованою особою, а є особою, потерпілою від репресій, тому норма статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає можливість зарахування репресованим особам часу перебування на спецпоселенні до стажу в потрійному розмірі, на позивача не розповсюджується. Із вказаних підстав, посилаючись на позицію П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 653/2705/18, просить суд відмовити у задоволенні позову.

07.12.2020 р. позивачкою надано до суду відповідь на відзив, у якій заперечує доводи відповідача, викладені у відзиві на адміністративний позов. Зазначає, що посилання відповідача на позицію П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 653/2705/18 є необґрунтованим, оскільки у тій справі позивач був потерпілим від репресій, а не репресованою особою. Просить задовольнити її позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 11.02.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04.03.2021 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 14.02.2000р. Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Головецьк Сколівського району Львівської області.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 04.12.1974р. Дніпровським районним відділом РАЦС м. Херсона, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 та після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище ОСОБА_1 .

Таким чином судом встановлено, що дівоче прізвище позивачки - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Управління внутрішньої справ Львівської області від 05.07.1993р. № 4/4-2385 « ОСОБА_6 , 1910 р.н., його дружина ОСОБА_7 , 1910 р.н., син ОСОБА_8 , 1941 р.н., дочка ОСОБА_1 , 1944 р.н., і мати ОСОБА_9 , 1885 р.н., 02 вересня 1951 року із села Головецьк Сколівського району Львівської області за рішенням особливої наради при МБД СРСР виселені на спецпоселення в Тюменську область з конфіскацією майна, з якого звільнені 29 лютого 1960 року. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи - реабілітовані.»

Зазначена інформація також підтверджена витягом із протоколу №6 засідання Регіональної комісії з реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму від 17.08.2020 року.

18.09.2020р. позивач отримала посвідчення серії НОМЕР_3 , видане Виконавчим комітетом Херсонської міської ради про те, що ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

На звернення позивача щодо перерахунку її страхового стажу з урахуванням пільгового обчислення у трикратному розмірі ГУ ПФУ в Херсонській області листом від 03.11.2020р. № 4339-4182/З-02/8-2100/20 повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для перерахунку пенсії: «…Оскільки Ви у період спецпоселення були малолітньою особою та не набули трудового стажу, тому відсутні підстави зарахування трудового стажу у потрійному розмірі, як це передбачено ч. 9 ст.6 Закону України "Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою"…».

Не погодившись із відмовою, позивач звернулась до суду.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

08.05.1991 року введено в дію Закон "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (далі - Закон №962).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 2325-VIII від 13.03.2018 року (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, була змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та ст.ст. 1, 3, 6 Закону №962, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 15, ст. 88).

Зміни набули чинності 05.05.2018 року.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962.

Так, згідно положень ст.1-1 Закону №962 репресованою особою є особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом.

Репресіями комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - репресії) згідно зазначеної статті закону є засоби примусу, що здійснювалися репресивними органами комуністичного тоталітарного режиму у 1917-1991 роках, зокрема позасудовими органами, проти окремих осіб, груп населення, народів з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів у формах, визначених цим Законом.

Однією з форм репресій згідно наведеного закону визнано заслання (п.5 ч.1 ст.2 Закону №962).

Засланням згідно ст.1-1 Закону №962 є примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Також, Закон вирізняє декілька мотивів репресій, серед яких й політичний мотив. Політичним мотивом є застосування репресій проти особи, яка сповідувала певну ідеологію, дотримувалася чи здійснювала вираження поглядів, цінностей, позицій, вчиняла дії, що суперечили ідеології комуністичного тоталітарного режиму, на підставі того, що така особа становила реальну або потенційну небезпеку для радянської влади, радянської держави чи радянського ладу (ст.1-1 Закону №962).

До позасудових органів, відповідно приписів ст.1-1 Закону №962 належала, зокрема, Особлива Нарада при Міністерстві державної безпеки.

Як вже було зазначено вище за текстом рішення та вбачається з довідки Управління внутрішніх справ Львівської області від 05.07.1993р. № 4/4-2385 ОСОБА_1 , 1944 року народження, згідно постанови Особливої Наради при Міністерстві державної безпеки СРСР була заслана в Тюменську область з конфіскацією майна, рахуючи термін з 02 вересня 1951 року.

Від спецпоселення була звільнена 29.02.1960 року.

Із викладеного, з урахуванням наведених вище визначень, вбачається, що позивачка особисто була піддана такій формі репресій як заслання.

Органом, що застосував до неї відповідний захід, згідно довідки, була Особлива Нарада при Міністерстві державної безпеки СРСР, тобто орган, що згідно Закону №962 належить до списку позасудових репресивних органів комуністичного режиму.

З викладеного у сукупності вбачається, що позивачка є особою, до якої позасудовим репресивним органом застосовано такий вид репресій як заслання. Тобто, позивачка є репресованою особою згідно визначення Закону №962.

Згідно довідки Управління внутрішніх справ Львівської області від 05.07.1993р. № 4/4-2385 позивачку реабілітовано на підставі ст.3 Закону №962.

Після змін, внесених до Закону №962 Законом №2235, особи, реабілітовані на підставі ст.3 Закону №962, зокрема, набули права на пільги передбачені ст. 6 зазначеного закону.

Так, згідно положень зазначеної статті, реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Тобто, після зазначених змін в законодавстві позивачка набула права на зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій час її перебування в засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року.

Доводи відповідача стосовно того, що позивачка в зазначений період була малолітньою особою суд до уваги не бере, оскільки передбачена ст.6 Закону №962 пільга є не спеціальним способом обрахування вже набутого особою трудового стажу (як це відбувається при призначенні пенсії на пільгових умовах), а є сатисфакцією, яка згідно мети закону №962, зазначеній в ст. 1 наведеного Закону визнана державою справедливою за завдану таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років шкоду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявне у позивачки право на зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій час її перебування в засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 653/2705/18, оскільки правовідносини у ній відрізняються від правовідносин у даній справі.

Разом із тим суд відмічає, що питання зарахування до стажу роботи для призначення пенсії у потрійному розмірі періоду перебування у засланні членів сім`ї репресованих осіб було предметом розгляду П`ятого апеляційного адміністративного суду, зокрема у справах № 540/2102/19, 540/2416/19, 540/1758/19 та інших, у яких суд виклав аналогічну позицію.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судом встановлено наявність у позивачки права на зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій час її перебування в засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року, тому вимоги позивача щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи позивача у потрійному розмірі за час її перебування у засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підлягають задоволенню.

Щодо способу поновлення порушених прав позивача, то суд звертає увагу, що згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести перерахунок пенсії позивачки на підставі її заяви з додаванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу її перебування у засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року на підставі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років».

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи ОСОБА_1 у потрійному розмірі за час її перебування у засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі її заяви з додаванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу її перебування у засланні у період з 02.09.1951 року по 29.02.1960 року на підставі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 112010200