Справа № 540/954/21
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/954/21

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Морська Г.М., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Новогригорівське" до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Херсонської області Остапенко Сергія Миколайовича про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у державній реєстрації права оренди на земельні ділянки,

встановив:

Приватне підприємство «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське» (далі - позивач) звернулося до суду із адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Херсонської області Степаненко Сергія Миколайовича (далі -відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення №56528416 від 09.02.2021 р., №56526533 від 09.02.2021 р., №56527987 від 09.02.2021 р., №65515109 від 09.02.2021 р., №56528171 від 09.02.2021 р., №56514864 від 09.02.2021 р. та зобов`язати відповідача зареєструвати за позивачем право оренди землі державної власності на підставі угод від 14.02.2012 року та від 15.02.2012 р. до договорів оренди земельних ділянок, які укладені у рамках земельного законодавства, що було діючим на час їх укладання, а саме: до договору оренди землі від 20.03.2009 р., зареєстрованого 22.05.2009 року у Державному реєстрі земель №4АА72000030; до договору оренди землі від 23.09.2008 року, зареєстрованого 21.11.2008 року у Державному реєстрі земель №4АА72000109.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття суб`єкта владних повноважень міститься у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України, згідно якої суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 червня 2019 року (справа № 344/10480/16-а), від 04 червня 2019 (справа №826/4204/18), від 23.05.2018 року (справа N 914/2006/17) публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Тобто, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами щодо їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги цього суб`єкта владних повноважень.

Так, у вищезазначених постановах Великої Палати Верховного Суду вказано, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Поряд з цим, приватноправові відносини відрізняються від публічно-правових наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, визначений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Тому, в разі якщо особа вбачає порушення своїх прав, свобод та інтересів у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних (господарських) правовідносин та/або мають майновий характер чи пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) цих рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних (господарських) прав та інтересів.

Як слідує із матеріалів, долучених до позовної заяви, представник Приватного підприємства «ПСП «Новогригорівське» оспорює дії державного реєстратора та прийняте ним рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з підстав, як зазначає позивач, що він є законним правокористувачем вказаних земельних ділянок на підставі відповідних правовстановлюючих документів, які були надані відповідачу.

Втім, суд вважає, що незалежно від того, із яких правових підстав позивач оскаржує дії та рішення державного реєстратора, визначальним для визначення характеру цього спору є те, на що спрямовані як самі наслідки оскаржуваних дій та рішень, так і кінцева мета, яку переслідує позивач звертаючись за захистом своїх прав до суду. Тобто, заявляючи вимоги щодо оскарження рішень державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, позивач в будь-якому разі переслідує визначальну для нього мету відновлення права на земельну ділянку.

У даному випадку із долучених до позовної заяви матеріалів судом з`ясовано, що спірними рішеннями відмовлено позивачу у державній реєстрації прав та їх обмежень у зв`язку з:

- рішення №56514864 від 09.02.2021 р. в Державному реєстрі речових прав, право оренди за вказаними кадастровим номером вже зареєстровано за особою відмінною від заявника, а також власник земельної ділянки є відмінним від сторони у договорі, яка вказана як орендодавець;

- рішення №56528416 від 09.02.2021 р. в Державному реєстрі речових прав, за вказаними кадастровим номером вже зареєстровано право постійного користування за особою відмінною від заявника;

- рішення №56526533 від 09.02.2021 р. в Державному реєстрі речових прав, за вказаними кадастровим номером вже зареєстровано право постійного користування за особою відмінною від заявника;

- рішення №56527987 від 09.02.2021 р. в Державному реєстрі речових прав, за вказаними кадастровим номером вже зареєстровано право постійного користування за особою відмінною від заявника;

- рішення №56515109 від 09.02.2021 р. в Державному реєстрі речових прав, право оренди за вказаними кадастровим номером вже зареєстровано за особою відмінною від заявника, а також власник земельної ділянки є відмінним від сторони у договорі, яка вказана як орендодавець;

- рішення №56528171 від 09.02.2021 р. в Державному реєстрі речових прав, за вказаними кадастровим номером вже зареєстровано право постійного користування за особою відмінною від заявника.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у її постанові від 28 листопада 2018 року у справі N 490/5986/17-ц, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви в контексті статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка регламентує відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Водночас, якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто такі дії стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором та іншою, відмінною від позивача, особою, то вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін та є за своєю природою приватноправовим.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 826/8360/18.

Суд відмічає, що у даній справі позивач оскаржує рішення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації права оренди земельної ділянки, прийняте в порядку ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Втім, причиною відмови державного реєстратора була наявність вже зареєстрованого права на заявлені земельні ділянки за третіми особами.

Відтак, кінцевою метою позивача є проведення за ним державної реєстрації права оренди земельних ділянок, що у свою чергу спричинить певні обмеження на нерухоме майно третіх осіб. Отже, суд зазначає що у даних правовідносинах вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо права користування земельними ділянками.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 року в справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відтак у даному спорі Херсонський окружний адміністративний суд не є "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки до його юрисдикції не належить розгляд даної категорії справ.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України, а господарських в статті 20 ГПК України. Зокрема, п.13 ч.1 ст.20 ГПК визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Виходячи із вищенаведеного суд вважає, що даний спір про визнання протиправними рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Херсонської області Остапенко С.М. та зобов`язання зареєструвати за позивачем право оренди земельних зелянок, виник в межах приватно-правових відносин та стосується захисту цивільних прав позивача на користування земельними ділянками, отже не є публічно-правовим, а тому юрисдикція адміністративних судів, що встановлена статтею 19 КАС України, на нього не поширюється.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що залежно від суб`єктного складу учасників справи судовий захист порушених прав позивача слід здійснювати за правилами цивільного (господарського) судочинства, що в свою чергу виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, та є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.170, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Новогригорівське" до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Херсонської області Остапенко Сергія Миколайовича про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у державній реєстрації права оренди на земельні ділянки.

Роз`яснити позивачеві, що даний спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя Г.М. Морська

кат. 114000000