Справа № 233/613/21
Суддя: Наумик О. О.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/613/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О. О., за участі секретаря судового засідання Рамазанової В. Х., розглянувши справу адміністративного судочинства №233/71/21 за позовом
ОСОБА_1 до
Начальника групи ІПК (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_1 ст. лейтенанта ОСОБА_2 (Старший прикордонних нарядів ППр),
ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 )
«про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення»,

У С Т А Н О В И В:
11.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою адміністративної юрисдикції, в якій просить скасувати постанову начальника групи ІПК (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 (Старший прикордонних нарядів ППр) № 143781 від 01 лютого 2021 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн 00 коп.; провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити, пославшись на таке:
Постановою, винесеною начальником групи ІПК (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 (Старший прикордонних нарядів ППр), № 143781 від 01 лютого 2021 року його (позивача) притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн 00 коп. за ч.1 ст.204-2 КУпАП за те, що 01.02.2021 о 16 годині 30 хв. під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено його - громадянина України ОСОБА_1 , і він пояснив, що 01.02.2021 приблизно о 11 год. 00 хв. перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску через державний кордон України н. п. «Маринівка» (ТОТ) на напрямку України н. п. «Маринівка» (ТОТ) - «Куйбишево» (РФ) здійснив виїзд з ТОТ України до Російської Федерації, чим порушив вимоги п.3 постанови КМУ № 815 від 17 липня 2019 року «Про затвердження порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з цих територій».
Він не погоджується з цією постановою за таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.222-1 КУпАП від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: Начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники. Інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.
Однак начальник групи ІПК (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_1 старший лейтенант ОСОБА_2 (Старший прикордонних нарядів Шір) не є тією посадовою особою, яка має право розглядати справу про адміністративне правопорушення і накладати адміністративні стягнення, оскаржувана постанова не містить посилання на відповідні документи, якими ця посадова особа уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Також, починаючи з 12.03.2020, постановою КМУ від 12.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» введено карантин, дію якого подовжено до 31 серпня 2020 року включно постановою КМУ від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2"
Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, направлених на попередження виникнення та розповсюдження короно вірусної інфекції (COVID-19)» карантин було визнано форс-мажорною обставиною.
Згідно з постановою КМУ № 1056 від 18.12.2019 «Про дію окремих положень міжнародних договорів України з Російською Федерацією» при виїзді з території України на територію Російської Федерації має бути закордонний паспорт громадянина України.
Тож він вирішив отримати на підконтрольній території України закордонний паспорт громадянина України. Він був обізнаний, що в`їзд на територію України з території Російської Федерації можливий на підставі внутрішнього паспорту громадянина України.
На час розгляду відносно нього оскаржуваної постанови усі КПВВ з боку тимчасово окупованої території України окремих районів Донецької області не працювали взагалі.
Згідно з п.3 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815, - в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.
Згідно зі ст.222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).
За положеннями КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу та події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Підсумовуючи, зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та накладання адміністративного стягнення щодо нього (позивача) було проведено не уповноваженою та делегованою особою, це адміністративне правопорушення було вчинено ним (позивачем) з крайньої необхідності, та наявна малозначність адміністративного правопорушення, тож вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків посадової особи фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального чи процесуального права.
Також в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП. Зокрема, відповідачем по справі не надано жодних доказів того, що він перетнув державний кордон України саме в той спосіб та в тому місці, які вказані в оскаржуваній постанові.
Визнання ним провини у скоєному адміністративному правопорушенні суперечить нормам Конституції України, а саме статті 62 Конституції України.
Постанова ж не містить доказів підтвердження його вини у вчинені адміністративного правопорушення, тому ця постанова є необґрунтованою, а сам факт визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності (таку ж позицію висловив Верховний Суд України в Постанові від 15 травня 2019 року, справа № 537/2088/17).
Таким чином, факт вчинення ним вказаного правопорушення є недоведеним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на його (позивача) користь.
Судовою ухвалою від 15.02.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті (а.с.28-29).
Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.38), у судове засідання не з`явився, що за приписами статті 205 КАС України не є перешкодою у розгляді справи по суті заявлених позовних вимог.
Відповідач - начальник групи ІПК (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_1 ст. лейтенант ОСОБА_2 (Старший прикордонних нарядів ППр), належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.38-41), у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, що за приписами статті 205 КАС України не є перешкодою у розгляді справи по суті заявлених позовних вимог.
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ), належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.38-41), у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, що за приписами статті 205 КАС України не є перешкодою у розгляді справи по суті заявлених позовних вимог.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає такого висновку.
Згідно з оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 143781, винесеною начальником групи ІПК віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 (Старший прикордонних нарядів в пункту пропуску), 01.02.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн за таких обставин:
01.02.2021 о 16 годині 30 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом "Перевірка документів'' у міждержавному пункті пропуску через Державний кордон України «Мілове» було виявлено громадянина України, який пояснив, що приблизно о 11 годин 00 хвилин 01.02.2021 перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску Державний кордон України в н.п. Маринівка на напрямку н.п. Маринівка (ТОТ) Куйбишеве (РФ) здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, чим порушив п.3 постанови КМУ№815 від 17.07.2019 «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», тобто скоїв правопорушення, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.204-2 КУпАП (а.с.25-26).
Частиною 1 ст.204-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Пунктом 3 постанови КМУ№815 від 17.07.2019 «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій» в редакції від 28.12.2020, за порушення якої позивача було притягнуто за ст.204-2 КУпАП, передбачено, що вїзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку.
Вирішуючи питання наявності складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а також даючи оцінку правомірності прийнятого відповідачем за оскаржуваною постановою рішення, суд виходив з такого:
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Справи про адміністративні правопорушення розглядаються: органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом (п.5 ст.213 КУпАП).
Органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).
Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники: інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.
За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст.278 КУпАП).
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ст.72 КУпАП доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.ст.75,76 КАС України достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідними доказами.
Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП, відповідачем будь-якими належними та допустимими доказами не доведений.
Сам факт визнання позивачем вини у скоєнні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів, і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 8 липня 2020 року по справі № 177/525/17.
Частиною 3 статті 286 КУпАП передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За наведених підстав і відповідних ним обставин суд дістає висновку, що позов має бути задоволений: оскаржувана постанова скасована із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст.ст.271,286,139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов
ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до
Начальника групи ІПК (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_1 ст. лейтенанта ОСОБА_2 (Старший прикордонних нарядів ППр) (92500, Луганська область, Міловський район, смт. Мілове, вул. МіловськА, 58),
ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
«про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення» задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 143781 від 01.02.2021, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн, скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

На рішення суду до Першого апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: