Справа № 360/4792/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4792/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 08 грудня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Білокуракинське ОУПФУ) з позовними вимогами про:

1) визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 15 жовтня 2020 року № 28 про відмову позивачу у перерахунку пенсії за вислугу років;

2) зобов`язання відповідача з 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12 березня 2020 року № 18-187 вих-20 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в березні 2020 року прокуратурою Луганської області позивачу видано довідку від 12 березня 2020 року № 18-187 вих-20 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії. Довідка видана на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постановою Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури».

Позивач 06 жовтня 2020 року звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12 березня 2020 року № 18-187 вих-20.

Рішенням відповідача від 15 жовтня 2020 року № 28 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з тих підстав, що перерахунок пенсій працівникам прокуратури проводиться в разі прийняття нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури після 13 грудня 2019 року та на підставі довідок про заробітну плату, в яких складові заробітної плати визначаються на момент виникнення права на перерахунок (дата збільшення заробітної плати, в тому числі її складових також після 13 грудня 2019 року). Однак, в наданій довідці підставою для перерахунку пенсії зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» та розмір заробітної плати для перерахунку пенсії зазначено станом на 06 вересня 2017 року. Тобто, підставою для перерахунку вказана постанова Кабінету Міністрів України, прийнята до 13 грудня 2019 року. Підстави для перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 13 грудня 2019 року відсутні, оскільки на момент прийняття зазначеної постанови та набрання нею чинності частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» діяла в редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», якою порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури не було визначено. Вказана редакція частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» визнана неконституційною тільки з 13 грудня 2019 року. Після прийняття рішення Конституційним Судом України нормативно правовий акт щодо підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури, який би був підставою для перерахунку раніше призначених пенсій, не приймався.

Позивач з таким рішенням не згоден, оскільки вважає, що у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 має право на перерахунок пенсії з 13 грудня 2019 року.

З урахуванням зазначено позивач вважає, рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 14 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (арк. спр. 37).

Ухвалою від 28 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (арк. спр. 47-48).

Ухвалою від 28 грудня 2020 року зупинено провадження в справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду в зразковій справі № 560/2120/20 (арк. спр. 49).

Ухвалою від 10 березня 2021 року поновлено провадження в справі (арк. спр. 102).

Від Білокуракинського ОУПФУ 11 січня 2021 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 54-58).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 15 жовтня 2020 року про перерахунок раніше призначеної пенсії.

Згідно з рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(11)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення частини двадцятої статті 86 Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII перерахунок пенсій працівникам прокуратури проводиться в разі прийняття нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури після 13 грудня 2019 року та на підставі довідок про заробітну плату, в яких складові заробітної плати визначаються на момент виникнення права на перерахунок (дата збільшення заробітної плати, в тому числі її складових також після 13 грудня 2019 року).

В наданій позивачем довідці підставою для перерахунку пенсії зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» та розмір заробітної плати для перерахунку пенсії зазначено на 06 вересня 2017 року.

З огляду на те, що останній нормативно-правовий акт щодо підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури прийнятий до 13 грудня 2019 року, підстави для перерахунку пенсій відсутні, оскільки на момент прийняття вказаної постанови частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII діяла в редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено виданими на ім`я позивача копіями: паспорта громадянина України, картки фізичної особи - платника податків, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 8-10, 11, 31).

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 06 жовтня 2020 року про перерахунок розміру пенсії на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12 березня 2020 року № 18-187 вих-20 (арк. спр. 27-28).

Дослідженням довідки від 12 березня 2020 року № 18-187 вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій встановлено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(11)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати працівників прокуратури» розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами, чинними на 06 вересня 2017 року, за відповідною (прирівняною) посадою старший прокурор районної прокуратури у місті з районним поділом становить: посадовий оклад - 5660,00 грн, надбавка за класний чин (молодший радник юстиції) - 2000,00 грн, надбавка за вислугу років (20 %) - 1132,00 грн, інші щомісячні надбавки, доплати (надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи - 75 %) - 6594,00 грн, премія (60 %) - 9231,60 грн, матеріальні допомоги (для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань) - 2051,47 грн та 2051,47 грн, усього - 28720,54 грн (арк. спр. 26, 105).

Рішенням від 15 жовтня 2020 року № 28 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з тих підстав, що після 13 грудня 2019 року нормативно-правові акти про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури не приймались, а на час прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII діяла в редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», якою порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури не було визначено (арк. спр. 22-24, 82-84).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд відповідно до частини третьої статті 291 КАС України враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у рішенні від 14 вересня 2020 року в зразковій справі № 560/2120/20, оскільки дана справа є типовою по відношенню до зразкової.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На час виникнення спірних правовідносин засади пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначено статтею 86 Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», частиною двадцятою якої встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України (частина двадцята).

Положення частини двадцятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, згідно з пунктом 1 Рішення Конституційного Суду від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України.

У пунктах 2 та 3 Рішення Конституційного Суду від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 установлено, що:

частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VІІ зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

частина двадцята статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» підлягає застосуванню в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У рішенні від 24.12.1997 № 8-зп у справі № 3/690-97 Конституційний Суд України зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі № 1-45/2010 за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення.

Таким чином, положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VІІ зі змінами, якою передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-р(II)/2019 (справа №3-209/2018 (2413/18, 2807/19), як це визначено статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», тобто з 13 грудня 2019 року.

Отже, з 13 грудня 2019 року Закон № 1697-VІІ не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.

Натомість, підставою для проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» було затверджено у новій редакції схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, що призвело до підвищення заробітної плати прокурорських працівників.

Відтак, з дня набрання чинності цією постановою Кабінету Міністрів України - 06 вересня 2017 року, виникли підстави для перерахунку раніше призначених пенсій прокурорів, у тому числі й позивача. Однак, хоча вказана постанова набрала чинності 06 вересня 2017 року, на позивача її положення поширюються лише з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення №7-р(ІІ)/2019 - 13 грудня 2019 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку, що у позивача на підставі рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі № 7-р(ІІ)2019 на час звернення до відповідача із заявою про перерахунок пенсії існувало таке право у зв`язку зі збільшенням розміру складових заробітної плати прокурорів за постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657, а Білокуракинське ОУПФУ безпідставно відмовило позивачу в проведенні такого перерахунку на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12 березня 2020 року № 18-187 вих-20.

Доводи відповідача про те, що після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-(ІІ)/2019 (після 13 грудня 2019 року) нормативно-правового акту про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не ухвалено, а тому відсутні підстави для перерахунку пенсії, є помилковими та не доводять правомірності його рішення, оскільки чинна з 13 грудня 2019 року норма частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII визначає умовою перерахунку пенсії за вислугу років підвищення заробітної плати прокурорським працівникам. Суд враховує, що грошове забезпечення працівників прокуратури істотно збільшилося ще в жовтні 2017 року та на час прийняття рішення Конституційним Судом України вже існувала суттєва різниця в оплаті праці діючих працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії прокурорських пенсіонерів.

Протягом усього періоду дії норми статті 86 Закону № 1697-VІІ, яка визначала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, позивач мав право на перерахунок пенсії, проте був позбавлений можливості таке право реалізувати з огляду на відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, що зумовило неможливість проведення органами Пенсійного фонду України перерахунку зазначених пенсій, у тому числі, пенсії позивача.

Реалізація права на перерахунок була забезпечена саме рішенням Конституційного Суду від 13 грудня 2019 року.

Що стосується дати, з якої відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача, суд зазначає, що первинна редакція частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, яка унеможливлювала здійснення перерахунку пенсій прокурорів, втратила чинність на підставі рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(11)/2019. З цієї дати набрала чинності та підлягає застосуванню нова редакція частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, тому саме з цієї дати відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Білокуракинського ОУПФУ від 15 жовтня 2020 року № 28 та, як наслідок, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12 березня 2020 року № 18-187 вих-20 з 13 грудня 2019 року з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 878,00 грн, що підтверджено квитанцією від 02 грудня 2020 року (арк. спр. 7).

За подання до суду даного позову позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мав сплатити судовий збір в сумі 840,80 грн, як за одну вимогу немайнового характеру.

Оскільки позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, внаслідок протиправних дій якого виник даний спір.

Що стосується суми судового збору, сплаченої у розмірі більшому, ніж встановлено законом, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У позовній заяві заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 2500,00 грн (арк. спр. 6).

На підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 25 листопада 2020 року б/н, акт виконаних робіт адвокатом до договору від 25 листопада 2020 року (арк. спр. 29-30).

Зі змісту вказаних письмових доказів встановлено, що позивачем з адвокатом Муратовою О.О. укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язаний надати консультацію щодо можливості звернення до суду з позовом, вивчити надані документи, нормативно-правову базу, що регулює спірні правовідносини, скласти позов та сформувати необхідний пакет документів, а клієнт - надати необхідні документи та оплатити гонорар за виконану роботу. Після виконання умов договору адвокатом складається акт виконаних робіт, який підписується сторонами.

В договорі вказано, що вартість послуг адвоката складає: консультація - 300,00 грн, вивчення документів та нормативно-правової бази - 700,00 грн, складання позовної заяви та формування документів - 1500,00 грн. Сторони домовилися, що клієнт сплачує в рахунок гонорару 1000,00 грн, а іншу частину - після складання позовної заяви.

Згідно з актом виконаних робіт адвокатом 25.11.2020 надано клієнту консультацію тривалістю 1 год., вартістю 300,00 грн; 26.12.2020 складено договір про правову допомогу та отримано гонорар за вивчення нормативно-правової бази, тривалість 2 год., вартість 700,00 грн; 30.11.2020 складено позовну заяву та оформлено документи, тривалість 4 год., вартість 1500,00 грн. Також в акті вказано про оплату позивачем гонорару: 25.11.2020 - 300,00 грн, 26.11.2020 -700,00 грн, 30.11.2020 - 1500,00 грн.

Вищеописаними доказами підтверджено, що витрати позивача на правничу допомогу склали 2500,00 грн.

Від відповідача жодних зауважень щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило. Відповідно, суд, керуючись положеннями частин шостої та сьомої статті 134 КАС України, такі питання не вирішує.

Оскільки позов підлягає задоволенню, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місцезнаходження: 92200, Луганська область, селище міського типу Білокуракине, вулиця Історична, будинок 81, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 15 жовтня 2020 року № 28 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області з 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12 березня 2020 року № 18-187вих-20, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова