Справа № 813/4024/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 813/4024/17 пров. № А/857/14940/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №813/4024/17 за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції Лунь З., час ухвалення 10.04 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 20.10.2020),-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 26.10.2017, винесені ГУ ДФС у Львівській області, №, , , , .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають господарсько-фінансовій діяльності підприємства, прийняті контролюючим органом із порушенням принципу верховенства права, без урахування судової практики Європейського суду з прав людини та передбачених ст. 2 КАС України принципів, з порушенням норм матеріального права й суперечать чинному податковому законодавству України. Акт перевірки, на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, містить висновки, що ґрунтуються на припущеннях. Господарські операції між позивачем та його контрагентом ТОВ «Каравелла Трейд» підтверджується договором, укладеним належним чином та у відповідній формі, наявністю первинної документації за господарськими операціями з контрагентом, рухом активів в процесі здійснення господарських операцій, актами виконаних робіт, банківськими виписками. Позивач вважає, що в акті перевірки податковий орган не навів будь-яких фактів щодо визнання первинних документів, поданих позивачем під час перевірки, недійсними, оскільки були відсутні будь-які судові рішення про скасування установчих документів чи свідоцтва платника ПДВ позивача. Просить позов задовольнити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26.10.2017 №, , , , , винесені ГУ ДФС у Львівській області. Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань, на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» судовий збір на суму 13009, 31 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального права (п.п.14.1.191, п.14.1 ст.14, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.135.1, п.п.135.4.2. п.135.4 ст.135, п.137,4 ст.137, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200, п. 46.1 ст. 46, п. 48.7 ст. 48 та п. 49.2 ст. 49 Податкового Кодексу України, ст.1, ст.2 Закону № 185) та процесуального права (ст. 76, ст. 211, ст. 242, ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України), що призвело до винесення незаконного судового рішення.

Апелянт посилається на встановлені перевіркою порушення, зокрема у видаткових накладних відсутній підпис особи, яка отримала ТМЦ, не вказано дату та номер довіреності, деякі довіреності містять дефекти, неправомірно сформовано витрати у господарських операціях з ТОВ «Каравела Трейд», порушено валютне законодавство, у висновку експертом досліджувалась первинні документи, але не досліджувалась інформація щодо неможливості здійснення ТОВ «Каравелла Трейд» операцій, не надано оцінки коригуванням та розбіжностям у проводках по металопрокату.

З урахуванням наведеного просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи проведено заміну відповідача ГУ ДПС у Львівській області () на Головне управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ ВП 43968090), представник якого апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Товариство з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» зареєстроване як юридична особа 12.01.1995 року.

Підприємство взяте на облік як платник податків, є платником податку на додану вартість.

Серед напрямків господарської діяльності за КВЕД, зокрема, виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, виробництво металевих дверей і вікон, інші спеціалізовані будівельні роботи, будівництво житлових і нежитлових будівель.

Головне управління ДФС у Львівській області на підставі наказу від 20.09.2017 року № 4235 в період з 22.08.2017 року по 04.10.2017 року провело документальну планову виїзну перевірку товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» з дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, валютного - за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2014 року по 30.06.2017 року.

За результатами перевірки було складено акт від 11.10.2017 року №1684/13-01-14-10/01267395.

Актом перевірки від 11.10.2017 було визначено такі порушення на підприємстві: п.п. 14.1.191, п.14.1 ст. 14, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, п.п. 135.4.2, п.135.4 ст. 135, п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України, в результаті чого знижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 417 723,00 грн., у тому числі за 2014 рік у сумі 10 169,00 грн., за 2015 рік у сумі 407 554,00 гривень; пункту 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п. 200.2, п.200.4, ст. 200 Податкового кодексу України, завищено податок на додану вартість що підлягав бюджетному відшкодуванню та відшкодуванню та відшкодовано на розрахунковий рахунок платника податку в періоді, що перевірявся, на загальну суму 100923,00 грн., у тому числі за листопад 2014 року в сумі 6810,00 грн., за квітень 2015 року в сумі 94113,00 грн. та занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 179597,53 грн., у тому числі за травень 2014 року в сумі 5000,00 грн., серпень 2014 рок в сумі 333,33 грн., за вересень 2016 року в сумі 174264,20 гривень; пункту 46.1 ст. 46, п. 48.7 ст. 48 та п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме: не подано додатку ПН «Розрахунок (звіт) податкових зобов`язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України» до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства та не відображено виплату доходів з джерелом походження з України нерезидентами : «Racking Technology s.r.o.» «Чеська Республіка» по договору від 08.04.2016 року № 9 за три квартали 2016 року в сумі 194981 грн., за 2016 рік в сумі 255365 грн.; «Polimex-Mostostal» ZUT Sp. Z o.o. (Польща) по контрактах від 17.02.2015 № 1/2015 та 18.11.2016 № 11/2016 за 2014 рік в сумі 46 667 грн., за 2015 рік 23844 грн., за 2016 рік 227030 грн., за 1 квартал 2017 рік-206050 грн., півріччя 2017 року в сумі 82000-558623 гривень; ст. 1 Закону № 185 в частині несвоєчасного надходження валютної виручки за експортовану продукцію по контрактах : від 11.08.2016 № 74, укладеному з ООО «МГ Инжиниринг» (Республіка Білорусь); від 31.01.2014 № 10, укладеного з ООО «Центр-Трейд» (Російська Федерація); від 10.12.2015 № 101/2015, укладеного з «Firma Handlowo-uslugowa «TRE-MET» Krzysztof Trebicki (Республіка Польща); від 05.10.2016 №89, укладеного з ООО «ТермоСтоп» (Республіка Білорусь); ст. 2 Закону №185 в частині несвоєчасного надходження товару по імпорту від «Firma Handlowo-uslugowa «TRE-MET» Krzysztof Trebicki» (Республіка Польща) по контракту від 20.09.2016 № 09/2016.

Згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 26.10.2017 року №№, , , , до підприємства застосовано штрафні санкції, відповідно, у сумах: за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньо-економічної діяльності 95181,49 грн., за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб 1190,00 грн., за збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток (417723,00 + 2542,25) 420265,25 грн., за збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (179597,53+48999,38) 224496,91 грн., за зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (100923,00+25230,75) 126153,75 грн., що в загальному становить суму 867 287,40 гривень.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що вході розгляду справи відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваних рішень.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених ст.216 ЦК України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному ст. 50 цього Кодексу.

Згідно з п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею першою Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що: первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції ( ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пунктом 135.1. ст.135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст.134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (П(С)БУ 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318.

Відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248 (зі змінами та доповненнями) (далі - Положення №318) витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Згідно з п.6 Положення №318 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до п.7 Положення №318 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, витрати підприємства можна враховувати при обчисленні об`єкта оподаткування лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. В свою чергу, фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування витрат підприємства.

Таким чином, витрати підприємства мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та віднесення ним сум до валових витрат.

Згідно з п.п.14.1.203 п.14.1 ст.14 ПК України продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг).

Відповідно до пп. «а», «б» п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно з п.187.1 ст.187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст.201 цього Кодексу ( п. 198.6 ст.198 ПК України).

Відповідно до п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог вказаного Положення.

Пункт 2 вказаного Положення передбачає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Тобто визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Як слідує із акту перевірки, Відповідач покликається на ланцюги постачання стосовно реалізації продукції.

Проте, суд першої інстанції правильно вказав, що висновки про відсутність достатніх як трудових так і матеріальних ресурсів контролюючим органом здійснено на підставі податкової інформації, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, проте така інформація також носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є достатнім доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Крім цього, позивач не наділений додатковим обов`язком з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа № 440/426/19) висловлено правову позицію, що норми ПК не ставлять у залежність право платника ПДВ на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентами постачальниками, якщо цей платник (покупець) дійсно придбав товари (послуги), призначені для використання у господарській діяльності, та мав реальні витрати у зв`язку з їх придбанням. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуг) вимог закону щодо підстав виникнення права на податковий кредит. Платник податку (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Щодо наявності товаро транспортних накладних, то Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Суд першої інстанції вірно вказав, що нереальність господарських операцій з продажу платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

В ході розгляду справи відповідачем не доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача ресурси не давали можливості для проведення господарської діяльності з придбання товарів, обумовлених укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність позивача як платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Відповідно до норм Податкового кодексу України, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту і податкового зобов`язання з податку на додану вартість є податкова накладна.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд першої інстанції вірно вказав, що по всіх операціях по продажу товарів контрагентам, позивачем складено податкові накладні, жодних доказів зупинення реєстрації податкових накладних складених позивачем на контрагентів податковим органом не надано.

Крім цього, згідно з висновком судового експерта № 5 від 14.04.2020 №14/04 за результатами проведення судово-економічної експертизи не підтверджується документально обґрунтованість висновку Головного управління ДФС у Львівській області, викладеного в акті від 11.10.2017 № 1684/13-01-14-10/01267395 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» з питань дотримання вимог податкового законодавства з 01.01.2014 по 30.06.2017, щодо заниження податку на прибуток у 2015 році у сумі 407 554,00 гривень (274675,34+132878,66), не надається за можливе підтвердити документально заниження у 2014 році у сумі 10 169,00 грн.

Стосовно зазначеного у висновку експерта, що підтвердити документально висновок акту перевірки від 11.10.2017 року в частині заниження ТДВ «Червоноградський завод металоконструкцій» інших доходів за 2014 рік на суму 56 495,24 грн. не надається за можливе і у зв`язку з цим не надається за можливе підтвердити документально заниження податку на прибуток в 2014 році у сумі 10 169,00 грн., то в матеріалах справи містяться письмові пояснення з цього приводу, які полягають у наступному.

Що стосується заниження задекларованих доходів в сумі 56 495,24 грн. за 2014 рік, то колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що за даними бухгалтерського обліку всього доходів за 2014 рік - 111 807 486,84 грн., в декларації вказано 111 786 891,00 грн., всього різниця 20 595,84 грн. (20 563,56 грн. надходження від ТОВ «Калушстальбуд» по списаній дебіторській заборгованості, 32 грн. реальне заниження). Таким чином, сума 56 495,24 грн. не обґрунтована.

Розшифрування суми 56 495,24 грн.: 56 495,24 грн. (42,15+4037,89+28 719,56+23 695,64) 42,15 - курсові.

Дт 334 Кт 711 має бути сума 761 450,28 грн., сума реального заниження - 32 грн.

4037,89 включено в рядок 01 Декларації і в Дохід від операційної діяльності і відповідно в рядок 02 Дохід від реалізації товарів (робіт, послуг).

Таким чином, висновки ревізора в акті суперечать розшифровкам до акту. В додатку 6 до довідки перевірки, реєстри кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників фінансового результату до оподаткування в податковій декларації з податку на прибуток і звіті про фінансові результати платника за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 видно, що при розшифруванні рядка 01 Декларації сторінка 3 рядок 6 (111 786 691,00 грн.) і проведення Дт 20 Кт 746 на суму 7596,70 грн. (сторінка 3 рядок 5) проведення Дт 685 Кт 719 сума 5717,89 враховані (сторінка 3 рядок 2 проведення Дт 685 Кт 719 сума 5717,89).

В проведенні ДТ 685 КТ 719 на суму 5717,89 грн. включено 1680,00 грн. це відшкодування витрат за навчання від працівника і воно відображено в рядку 03 декларації і 4037,89 грн. це утримання за спецодяг при звільненні і воно відображено в рядку 02 Декларації.

28 719,56 грн., надходження коштів від ТОВ «Калушстальбуд», є оплатою за готову продукцію і доходи визнано при реалізації готової продукції. Сама операція надходження коштів не відповідає критеріям визнання доходу в бухгалтерському обліку ( ПСБО 15 «Дохід») і відповідно не може призвести до заниження доходів.

Судом першої інстанції зазначено і про суперечливість зазначеного в акті перевірки, оскільки в 2014 році від ТОВ «Калушстальбуд» надійшло всього 48439,56 грн., а для невключення в доходи відповідач зазначив лише суму 23695,64 грн.

Суму 4842,18 грн. відображено в рядку 02 Декларації, отже твердження відповідача про невідображення доходу від відшкодування раніше списаних активів не відповідає зазначеному у декларації в додатку 6.

Сума 18 853,46 грн., це проведення Дт 361 Кт 719, і воно не включено в доходи в податковому обліку, бо це надходження від ТОВ «Калушстальбуд» по списаній дебіторській заборгованості і в доходи ця сума не включена у зв`язку з тим, що при списанні дебіторської заборгованості (Дт 944 Кт 361) ця сума в витрати не включалась.

Також не включено проведення Дт 311 Кт 719 на суму 1720,00 грн. Це також надходження ТОВ «Калушстальбуд» по списаній дебіторській заборгованості. Про цю операцію ревізор в акті не згадує.

Таким чином, якщо поділити 10 169,00 грн. на 18 % - податок на прибуток, виходить сума 56 495,25 грн., яку не надалось за можливе підтвердити експерту.

Отже, наведені вище висновки свідчать про обґрунтованість доводів позивача в цій частині.

Також, відповідно до висновку судового експерта № 5 від 14.04.2020 №14/04 за результатами проведення судово-економічної експертизи, підтверджуються документально проведення господарських операцій між Товариством з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» та товариством з обмеженою відповідальністю «Каравелла Трейд» () за період з 01.01. 2015 року по 31.12.2015 року.

Разом з тим, у висновку судового експерта № 5 від 14.04.2020 №14/04 зазначено про неможливість розрахувати на яку суму встановлений у акті перевірки розмір завищення податку на додану вартість, що підлягав бюджетному відшкодуванню та заниження податку на додану вартість що підлягав бюджетному відшкодуванню та відшкодовано на розрахунковий рахунок платника податку в періоді, що перевірявся.

Однак, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на сторінці 11 висновку експерта зазначено, що для документального підтвердження здійснення ТДВ «Червоноградський завод металоконструкцій» оплати вартості товарно-матеріальних цінностей, отриманих від ТзОВ «Каравелла Трейд» на дослідження подано платіжні доручення на загальну суму 675754,8 (Таблиця 2). Первинні документи щодо перерахування ТДВ «Червоноградський завод металоконструкцій» грошових коштів в сумі 62 460,00 (738214,80-675754,8) грн. у матеріалах справи відсутні. Проте, згідно з висновками акта перевірки, вартість отриманих ТДВ «Червоноградський завод металоконструкцій» від ТзОВ «Каравелла Трейд» оплачено в пованому обсязі.

У справі міститься платіжне доручення № 688 від 17 квітня 2015 року про оплату позивачем на рахунок ТзОВ «Каравелла Трейд» 62 460,00 грн.

Також на сторінці 15 висновку експерта зазначено, що у зв`язку із неподанням на дослідження податкової звітності з податку на додану вартість за період з січня по листопад 2014 року не надається за можливе провести дослідження на предмет документального підтвердження встановленого в акті завищення суми податкового кредиту з ПДВ по розрахунках з ТОВ «Техмаш ТД» за квітень 2014 року на суму 5000,00 грн.

Дані податкові декларації містяться в матеріалах справи, які підтверджують документально, що завищення суми податкового кредиту з ПДВ по розрахунках з ТОВ «Техмаш ТД» за квітень 2014 року на суму 5000,00 грн. не було. Так, у звітній податковій декларації з податку на додану вартість за 6 місяць, на останньому аркуші виділено 130, 131 рядок, які спростовують твердження відповідача наведеному в акті та у висновку експерта.

На сторнці 17 висновку експерта зазначено, що документи, в яких відображено списання ТДВ «Червоноградський завод металоконструкцій» у грудні 2015 року безнадійної кредиторської заборгованості по ТзОВ «Комп`ютерний Всесвіт» в сумі 105 грн. та ТзОВ «Кінематографіст» в сумі 96 грн. у матеріалах справи відсутні, проте такі документи містяться в матеріалах справи, а саме бухгалтерська довідка № 7 від 31.12.2015 року про списання кредиторської заборгованості ТзОВ «Комп`ютерний Всесвіт» (Дт 631 Кт 717) на суму 105,00 грн. та про списання кредиторської заборгованості ТзОВ «Кінематографіст» (Дт 631 Кт 717) на суму 96,00 грн.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що наведені вище на думку апелянта порушення, які вказані в акті перевірки, не знайшли в ході розгляду справи свого підтвердження, спростовуються наданими позивачем доказами, висновком судового експерта № 5 від 14.04.2020 №14/04.

Щодо встановлення порушення позивачем ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185-94/ВР, в частині несвоєчасного надходження валютної виручки за експортовану продукцію по контрактах: від 11.08.2016 № 74, укладеному з ООО «МГ Инжиниринг» (Республіка Білорусь); від 31.01.2014 № 10, укладеного з ООО «Центр-Трейд» (Російська Федерація); від 10.12.2015 № 101/2015, укладеного з «Firma Handlowo-uslugowa «TRE-MET» Krzysztof Trebicki» (Республіка Польща); від 05.10.2016 № 89, укладеного з ООО «ТермоСтоп» (Республіка Білорусь) та ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185-94/ВР, в частині несвоєчасного надходження товару по імпорту від «Firma Handlowo-uslugowa «TRE-MET» Krzysztof Trebicki» (Республіка Польща) по контракту від 20.09.2016 № 09/2016, по яких позивачу нараховані штрафні санкції (пеня) в сумі 95 181,49 грн.

Колегія суддів погоджується із високому суду першої інстанції про те, що такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи з огляду на наступне.

В п.14 акта перевірки зазначено, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 11.08.2016 № 74, укладеного з ООО «МГ Инжиниринг» (Республіка Білорусь), здійснено експорт решіткового настилу оцинкованого на загальну суму 6071,63,00 євро згідно з митною декларацією від 02.09.2016 № 209070000/2016/003700. Граничний термін надходження валютної виручки 31.12.2016 року. Кошти від ООО «МГ Инжиниринг» надійшли на валютний рахунок ТДВ «ЧЗМК» своєчасно 08.09.2016 в сумі 30235,82 євро. На порушення вимог ст. 1 Закону № 185, валютна виручка за експортовану продукцію в сумі 3035,81 євро на валютний рахунок ТДВ «ЧЗМК» не надійшла. Станом на 30.06.2017 по контракту від 11.08.2016 № 74, укладеному з ООО «МГ Инжиниринг» (Республіка Білорусь), рахується прострочена дебіторська заборгованість в сумі 3035,81 євро.

ТДВ «ЧЗМК» звернулось до МКАС при ТПП України з позовною заявою від 02.02.2017 № 16 до ООО «МГ Инжиниринг» (Республіка Білорусь) про стягнення 3035,81 євро по контракту від 11.08.2016 № 74.

МКАС при ТПП України 06.02.2017 розглянув заяву та постановив справу за позовом ТДВ «ЧЗМК» до ООО «МГ Инжиниринг» (Республіка Білорусь) про стягнення 3035,81 прийняти до провадження за № 51б/2017.

Апелянт вказує на те, що позивачем порушено вимоги ст. 1 Закону № 185 по контракту від 11.08.2016 № 74, укладеному з ООО «МГ Инжиниринг» (Республіка Білорусь), проте із урахуванням положень ст. 4 зазначеного Закону, пеня за порушення термінів розрахунків нараховується по дату прийняття судом позовної заяви ТДВ «ЧЗМК» до провадження, тобто до 06.02.2016 включно. Розрахунок пені наведено в додатку № 17.

Відповідно до статті 1 Закону виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2016 року № 361 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» (далі - Постанова № 361), яка набрала чинності 29.07.2016 року, внесені зміни до постанови від 07.06.2016 № 342 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України".

Зокрема, пунктом 2 Постанови НБУ № 361 передбачено збільшення граничного строку для розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів з 90 календарних днів до 120 календарних днів, тому відповідно граничний строк 120 календарних днів для надходження валютної виручки закінчився 02 січня 2017 року (з 02.09.2016 р. оформлення митної декларації на експорт товару), а не 31.12.2017 року, як про це зазначено відповідачем в акті перевірки від 11.10.2017 року № 1684/13-01-14-10/01267395. 02 січня 2017 року був вихідним днем.

Крім цього, Європейська конвенція про обчислення строків (ETS № 76) від 16.05.1972 року, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у ст. 5 вказує, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін «diesadquem» означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Також і з урахуванням положень Цивільного кодексу України, зокрема ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, граничний строк надходження валютної виручки припадав на 03 січня 2017 року.

Як встановлено судом та слідує з Акту перевірки, контрагент позивача до 03 січня 2017 року включно не перерахував валютну виручку, відтак з 04 січня 2017 року почався строк нарахування пені у розмірі передбаченому ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року (чинному на той час).

Відповідач у акті перевірки вказує, що ТДВ «ЧЗМК» звернулось до МКАС при ТПП України з позовною заявою від 02.02.2017 року.

Відповідно до рекомендації Президії вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 17.12.2004 №04-5/3360 юридичним фактом, який встановлює процесуальні відносини між сторонами спору і судом, є насамперед факт звернення позивача до суду, а не факт порушення провадження у справі, тому відповідно датою прийняття судом позовної заяви, з якої терміни, передбачені статтями 1 і 2 Закону (185/94-ВР ), зупиняються, слід вважати саме дату звернення резидента до господарського суду з позовом про стягнення з нерезидента заборгованості за експортноімпортним договором (контрактом).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк пені в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки обчислюється з 04 січня 2017 року по 01.02.2017 року, що становить 29 днів х 0,3 % (від 3035,81 євро) = 264,11 євро, курс валюти на дату виникнення простроченої заборгованості 28,422604, тому сума нарахованої пені становить 7506,69 грн.

Щодо пені, розрахованої відповідачем по контрагенту ООО «Центр - Трейд».

Апелянт вказує, що позивачем на виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 31.01.2014 № 10 з ООО «Центр - Трейд» здійснено експорт решіткового настилу зварного згідно з митними деклараціями від 30.09.2016 № 209070000/2016/004287 на суму 1427238,57 рос.рублів, від 21.10.2016 № 209070000/2016/004746 на суму 1423568,83 рос.рублів та від 28.10.2016 № 209070000/2016/004887 на суму 1323336,76 рос.рублів. Граничний термін надходження валютної виручки відповідно 28.01.2017, 18.02.2017 та 25.02.2017 року. На порушення вимог ст. 1 Закону № 185, валютна виручка за експортовану продукцію надійшла на валютний рахунок позивача з порушенням термінів розрахунків 31.01.2017, 20.02.2017 та 28.02.2017 року.

Граничний строк для розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів було 120 календарних днів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що підрахунок та визначення відповідачем граничного терміну надходження валютної виручки (28.01.2017, 18.02.2017 та 25.02.2017 року) є необгрунтованим, оскільки у випадку з митною декларацією від 30.09.2016 року за номером, що зазначено вище, 120 днів закінчується 30.01.2017 року (відповідачем зазначено, що така надійшла 31.01.2017), а тому існує лише один день прострочення (1427238,57 рос.рублів х 0,3% х 1 день = 4281.71 рос.рублів), курс валюти на дату виникнення простроченої заборгованості 0,456320, сума нарахованої пені становить 1 953,83 грн.

Аналогічно і за іншими митними деклараціями: за митною декларацією від 21.10.2016 №209070000/2016/004746, граничний термін надходження валютної виручки 21.02.2017 року (відповідачем зазначено, що така надійшла 20.02.2017 року), прострочення відсутній; за митною декларацією від 28.10.2016 №209070000/2016/004887, граничний термін надходження валютної виручки 28.02.2017 року (відповідачем зазначено, що така надійшла 28.02.2017 року), прострочення відсутнє.

Отже, висновки відповідача згідно з актом перевірки не відповідають обставинам справи.

Також в акті перевірки зазначено, що позивач на виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 10.12.2015 № 101/2015, укладеного з «Firma Handlowo-uslugowa TRE-MET» Krzysztof Trebicki» (Республіка Польща) здійснив експорт решіткового настилу без покриття згідно з митною декларацією від 21.10.2016 № 209070000/2016/004742 на суму 56225,72 злотих. Граничний термін надходження валютної виручки 18.02.2017 року. На порушення вимог ст. 1 Закону № 185, валютна виручка за експортовану продукцію надійшла на валютний рахунок позивача з порушенням термінів розрахунків 24.02.2017 року.

Якщо митна декларація датована 21.10.2016 року, то відповідно граничний термін надходження валютної виручки припадає на 21.02.2016 (а не 18.02.2017 р.), відтак термін невчасного надходження лише два дні (22 та 23 лютого 2017 року), тому суд першої інстанції також правильно вказав , що додаток та розрахунок до акту в цій частині не відповідає обставинам справи (сума пені повинна становити 56225,72 х 0,3% х 2 дні = 337,35 злотих (курс валюти на дату виникнення заборгованості 6,658409) = сума нарахованої пені становить 2246,21 грн.

На виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 05.10.2016 № 89, укладеного з ООО «ТермоСтоп» (Республіка Білорусь), здійснив експорт решіткового настилу оцинкованого на суму 10 684,72 дол. США згідно з митною декларацією від 24.11.2016 № 209070000/2016/005521. Граничний термін надходження валютної виручки 24.03.2017 року. На порушення вимог ст. 1 Закону №185, валютна виручка за експортовану продукцію у вказаній вище сумі не надійшла на валютний рахунок ТДВ «ЧЗМК».

Проте, судом встановлено, що позивач звернувся в економічний суд м.Мінська, Республіка Білорусь з позовною заявою від 24.03.2017 № 221 про стягнення заборгованості.

Економічний суд м.Мінська, Республіка Білорусь 05.06.2017 року розглянув заяву та постановив справу прийняти до свого провадження.

Як зазначав суд у цьому рішенні, датою прийняття судом позовної заяви, з якої терміни, передбачені статтями 1 і 2 Закону ( 185/94-ВР ), зупиняються, слід вважати саме дату звернення резидента до господарського суду з позовом про стягнення з нерезидента заборгованості за експортноімпортним договором (контрактом).

Оскільки відповідач стверджує, що з позовною заявою позивач звернувся 24.03.2017 року, тому строк нарахування пені припинився з 24.03.2017 року.

На виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 20.09.2016 № 09/2016, укладеного з «Firma Handlowo-uslugowa «TRE-MET» Krzysztof Trebicki» (Республіка Польща) здійснено 04.10.2016 року переказ на користь нерезидента власних коштів в сумі 34 000,00 злотих. Граничний термін надходження товару 01.02.2017 року. На порушення вимог ст. 2 Закону № 185, кошти в сумі 1371,20 злотих було повернуто нерезидентом 03.02.2017 року з порушенням граничного терміну розрахунків.

120-денний строк у цьому разі слід обчислювати з 04.10.2016 року, його закінчення припадає на 04.02.2017 року, а не на 01.02.2017 року, як зазначено в акті, тому відповідно пеня нарахована неправомірно.

Таким чином, загальний розмір пені становить 7506,69 грн.+ 1 953,83 грн.+ 2246,21 грн.= 11 706,73 грн., однак суд першої інстанції вірно вказав, що суд не наділений повноваженнями щодо нарахування відповідної суми пені та присудження її позивачу.

Також і відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваних рішень з урахуванням обставин встановлених судом, доказів наданих позивачем, аналізу наведених вище норм чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним вище критеріям не відповідають, у зв`язку із чим підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №813/4024/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 22.03.2021р.