Справа № 540/1656/20
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/1656/20
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді -Кравець О.О.
судді -Зуєвої Л.Є.
судді -Коваля М.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року по справі №540/1656/20, прийнятого суддею Дубровна В.А., за правилами спрощеного позовного провадження, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

25 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ГУПФ України в Херсонській області, в якому просила:

визнати протиправними дії ГУПФ України в Херсонській області щодо зменшення з 05.05.2016 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 та невірного визначення сум грошового забезпечення, при її призначенні, яке здійснено згідно пункту "б" статті 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постановою КМУ від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей";

зобов`язати ГУПФ України в Херсонській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії, в основному розмірі 30 % з суми грошового забезпечення 19 297,91 грн., починаючи з 5 травня 2016 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року позов був задоволений частково: визнані протиправними дії ГУПФ України в Херсонській області щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 станом на 05.05.2016 року пенсії по втраті годувальника згідно пункту "б" статті 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постановою КМУ від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" у розмірі 30 % від суми грошового забезпечення 19 297,91 грн. згідно довідки Управління МВС України в Херсонській області від 29.12.2010 р. № 10/135 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника у розмірі 30 % від суми грошового забезпечення 19 297,91 грн. згідно довідки Управління МВС України в Херсонській області від 29.12.2010 р. № 10/135 починаючи з 5 травня 2016 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ, УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, у якій вважає вказане рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що пенсію ОСОБА_1 призначено у розмірі 30 % померлого годувальника ОСОБА_2 , грошове забезпечення якого за посадою заступника начальника - начальника слідчого управління УМВС в Херсонській області станом на 01.01.2008 р. складає 8 960,01 грн., відтак основний розмір пенсії позивачки в разі втрати годувальника становить 2 688 грн. (8 960,01х30%).

При цьому, апелянт вказує на відсутність підстав здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Управління УМВС України в Херсонській області від 29.12.2010 р. № 10/135, в якій зазначено грошове забезпечення в розмірі 19 297,91 грн., оскільки остання була видана на виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16.12.2010 р. та стосувалась виключно її померлого чоловіка ОСОБА_2 , а згідно ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2021 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_2 , який на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а/с 9).

05.05.2016 року за заявою ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрати годувальника відповідно до п." б " ст.36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 30 % грошового забезпечення померлого годувальника ОСОБА_2 згідно довідки Управління МВС України в Херсонській області від 24.03.2008 №10/2173, згідно якої розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_2 складав 8 960,01 грн., а відтак основна сума пенсії склала 3 205,85 грн (а/с 17).

03.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про перерахунок основного розміру пенсії в разі втрати годувальника в розмірі 30 % грошового забезпечення померлого годувальника на час настання смерті, відповідно до довідки Управління МВС України в Херсонській області від 29.12.2010 №10/135 та постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 16.12.2010 у розмірі 85% грошового забезпечення 19 297,91 грн. з часу призначення їй пенсії (а/с 74).

Не отримавши відповіді на вказану заяву та вважаючи, що призначений розмір пенсії є меншим від суми грошового забезпечення померлого годувальника на час його смерті, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262), яким, серед іншого передбачено, що

- члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника ( частина 3 статті 1);

- право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31) ( частина 1 статті 30);

- пенсії в разі втрати годувальника призначаються сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. ( п. «б» частини 1 статі 36);

- пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( частина 3 статті 43);

- сім`ям пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж грошового забезпечення (заробітку), з якого було обчислено пенсію годувальникові ( частина 1 ст. 45);

- членам сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією. ( частина 2 статі 50).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", яким передбачено, зокрема, -

- пенсії, що призначаються членам сім`ї померлих (загиблих) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, державних службовців, працівників закладів освіти, закладів охорони здоров`я, науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ або Національної поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в закладах освіти, закладах охорони здоров`я та науково-дослідних установах Міністерства внутрішніх справ або Національної поліції - на будь-яких посадах, обчислюються в порядку, передбаченому пунктом 7 цієї постанови, з відповідних видів грошового забезпечення, з яких підлягала обчисленню пенсія годувальнику ( абзац 3 пункту 9 цього Порядку);

- членам сім`ї померлих пенсіонерів з числа зазначених військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсії обчислюються з окладів грошового забезпечення, з яких була обчислена (перерахована) або підлягала перерахуванню пенсія годувальнику ( абзац 4 пункту 9 цього Порядку).

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції майном визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі , у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року.

Поняття майно в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися майновими правами і, відповідно, майном у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див.пункти 22, 23 Справа Сук проти України (Заява № 10972/05) від 10 березня 2011 року).

Законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі Копецький проти Словаччини (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі Копецький проти Словаччини (Кореску v. Slovakia), п. 50; Anheuser-Busch Inc. проти Португалії (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності (див.пункт 39 рішення у справі Гайгузус проти Австрії (заява № 17371/90).

В межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу ( див. рішення у справі Кечко проти України (Заява №63134/00).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Колишній Король Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

В сучасній демократичній державі багато осіб протягом усього свого життя або ж його частини, коли йдеться про засоби для існування, перебувають у повній залежності від виплат за соціальним страхуванням або соціальним забезпеченням. В правових системах багатьох країн визнається, що такі особи потребують певного забезпечення, і відтак для них передбачається, що в разі дотримання умов, за яких вони можуть скористатися цими встановленими для них виплатами, вони автоматично будуть отримувати відповідні виплати (див. рішення у справі Стек та інші проти Сполученого Королівства (заяви №№ 65731/01 та 65900/01).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

З системного аналізу вищенаведених норм права вбачається, що члени сімей померлих осіб, які мали право на пенсію за цим Законом, мають право на пенсію в разі втрати годувальника. При цьому, пенсія по втраті годувальника обчислюються з того ж грошового забезпечення (заробітку), з якого обчислено пенсію годувальникові.

При цьому, особи, яким виплачується пенсія по втраті годувальника, мають право на її підвищення та перерахунок, в порядку і на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII.

З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2016 року ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрати годувальника відповідно в сумі 3 205,85 грн. відповідно до довідки Управління МВС України в Херсонській області від 24.03.2008 №10/2173, згідно якої розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_2 складав 8 960,01 грн.

Однак, постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 16.12.2010 року за позовом ОСОБА_2 до ГУПФ України в Херсонській області, Управління МВС України в Херсонській області визнано дії Управління МВС України в Херсонській області по складанню довідки Управління МВС України в Херсонській області від 24.03.2008 №10/2173 протиправними, визнано нечинною довідку від 24.03.2008 №10/2173, видану Управлінням МВС України в Херсонській області, згідно якої розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_2 складав 8 960,01 грн. Зобов`язано Управління МВС України в Херсонській області видати довідку про грошове забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням його складових на загальну суму 19 297,91 грн., а Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з урахуванням складових грошового забезпечення, вказаних в довідці про грошове забезпечення станом на 01.01.2008 р, виданій Управлінням МВС України в Херсонській області (а/с 18-20).

На виконання вказаного судового рішення ГУПФ України в Херсонській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до довідки Управління МВС України в Херсонській області від 29.12.2010 №10/135 у розмірі 85 % грошового забезпечення 19 297,91 грн (а/с 60зб).

Отже, на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні (а/с 56зб)), пенсіонер ОСОБА_2 отримував пенсію відповідно до вказаної довідки Управління МВС України в Херсонській області від 29.12.2010 № 10/135. Зазначене підтверджується перерахунком пенсії від 01 липня 2014 року (а/с 64).

З урахуванням того, що ОСОБА_2 набув право на пенсію з розміру грошового забезпечення в сумі 19297,91 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16.12.2010р., та розмір пенсії його дружини ОСОБА_1 є похідним від розміру пенсії (розміру грошового забезпечення годувальника), рішення суду не втрачає чинності після настання смерті ОСОБА_2 та є обов`язковим для врахування ГУПФ України в Херсонській області.

Враховуючи наведене, розмір пенсії позивачки, як дружині померлого пенсіонера, повинна призначатись саме на підставі довідки Управління МВС України в Херсонській області від 29.12.2010 №10/135, тобто в розмірі 85 % грошового забезпечення 19 297,91 грн., яке отримував годувальник на час смерті, а не з розміру грошового забезпечення ОСОБА_2 в сумі 8 960,01 грн., встановленого згідно довідки Управління МВС України в Херсонській області від 24.03.2008 №10/2173, як стверджує апелянт.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про законність підстав призначення позивачці пенсії по втраті годувальника згідно довідки від 24.03.2008 №10/2173, оскільки зазначена довідка визнана нечинною вищевказаним судовим рішенням.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що з огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права позивачки та враховуючи, що ОСОБА_1 набула право на пенсію у разі втрати годувальника померлого пенсіонера ОСОБА_2 відповідно до Закону № 2262-XII, яка призначається з дня звернення за пенсією, необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити саме перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії по втраті годувальника у розмірі 30 % від суми грошового забезпечення 19 297,91 грн. згідно довідки Управління МВС України в Херсонській області від 29.12.2010 р. № 10/135 починаючи з 5 травня 2016 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

При цьому, вимога позивачки в частині зобов`язання ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити призначення пенсії по втраті годувальника у розмірі 30 % від суми грошового забезпечення 19 297,91 грн. згідно довідки Управління МВС України в Херсонській області від 29.12.2010 р. № 10/135 починаючи з 5 травня 2016 року, з урахуванням проведених раніше виплат є неправильним способом захисту порушених прав, оскільки предметом оскарження у даній справі є дії відповідача, а не рішення про призначення спірної пенсії.

Апеляційний суд зауважує, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 705/552/15-а, постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд доходить до висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, а у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду 1-ої інстанції залишити без змін та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, встановлених ст.328 КАС України.

Повне рішення складене та підписане 19.03.2021 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.