Справа № 400/95/21
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 р. № 400/95/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачів:1: Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Артилерійська, 18, офіс 5, м. Миколаїв, 54001 2: начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бакай Лілії Анатоліївни, вул. Артилерійська, 18, оф.5, м. Миколаїв, 54001 3: головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гордашко Олени Віталіївни, вул. Артилерійська, 18, оф.5, м. Миколаїв, 54001

про:визнання дій протиправними; стягнення моральної шкоди в розмірі 85 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом (з урахуванням збільшення позовних вимог) до Центрального Відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі по тексту Відповідач 1; Центральний ВДВС), Начальника Центрального Відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бакай Л.А. (далі по тексту Відповідач 2; Начальник ВДВС); головного державного виконавця Центрального Відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гордашко О.В. (далі по тексту Відповідач 3; Державний виконавець ВДВС) з позовними вимогами щодо:

- визнання дій головного державного виконавця Гордашко О.В. (Відповідача 3) протиправними щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.04.2020 року по ВП № 59917507;

- визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця Гордашко О.В. (Відповідача 3) щодо своєчасного не надсилання до установ банку платіжної вимоги про списання коштів у межах суми боргу по ВП № 59917507;

- визнання протиправною бездіяльності Начальника Центрального Відділу державної виконавчої служби Бакай Л.А. (Відповідача 2) щодо невиконання покладених на неї повноважень щодо зобов`язання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку та в строки, встановлені ЗУ «Про виконавче провадження»;

- стягнення солідарно з відповідачів грошових коштів моральної шкоди в сумі 85 000 грн;

- стягнення з Центрального Відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судових витрат у загальному розмірі 11 850,00 грн, у тому числі витрат на правничу допомогу.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що під час проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 59917507 (за яким він є боржником), державний виконавець Гордашко О.В. при винесенні постанови про накладення арешту на кошти боржника в банківських установах від 08.04.2020 року, всупереч приписам ч. 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі по тексту ЗУ № 1404) наклала арешт на всі кошти боржника, а не на кошти в межах боргу, що позбавило Позивача користуватися рештою коштів, які у великій кількості містилися на його рахунку. Крім того, протягом 126 днів державний виконавець протиправно не надсилала до банківських установ платіжну вимогу для списання коштів у межах суми боргу по ВП, у чому й полягає її протиправна бездіяльність. З метою якнайшвидше виконати рішення суду Позивач неодноразово звертався (протягом чотирьох місяців) до Начальника ВДВС зі скаргами та зверненнями, але вона неналежним чином реагувала на його звернення та проявила бездіяльність щодо зобов`язання державного виконавця терміново надіслати до банку платіжну вимогу, списати кошти в межах суми боргу за ВП та закінчити виконавче провадження, звільнивши кошти з під арешту. Всі ці дії: протиправні дії, протиправна бездіяльність Відповідача 3; протиправна бездіяльність Відповідача 2; тривале протиправне зволікання часу здійснення примусового виконання ВП посадовими особами Центрального ВДВС призвели до моральних страждань Позивача. А саме: він не міг користуватися належними йому коштами, що містилися на розрахункових рахунках; принизливе та безнадійне становище більш ускладнювалося й пандемією та оголошеними карантинними заходами через боротьбу з COVID-19, оскільки були побоювання захворіти, а кошти, які можливо витратити на лікування, безпідставно арештовані державним виконавцем; неотримання гарантій банку, через наявність арешту р/рахунків, а як наслідок, Позивач був позбавлений участі в тендері. Всі ці фактори в сукупності, на думку позивача, призвели до його моральних страждань. Позивач оцінює свої моральні страждання у 85 000 грн та просить суд стягнути з Відповідачів 2, 3 солідарно суму моральної шкоди.

14.01.2021 року Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 68-69).

22.01.2021 року від Відповідача 1 надійшов Відзив на позовну заяву, в якому Відповідач 1 заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що позов є безпідставним та надуманим. Відповідач зазначає, що арешт на кошти був накладений Відповідачем 2 цілком законно, а через неповідомлення самим Позивачем тривалий час реквізитів рахунку, на якому міститься достатня кількість коштів для задоволення вимог стягувача, платіжна вимога була спрямована до банку із затримкою в часі. Відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а. с. 75-77).

01.02.2021 року від представника Позивача надійшли додаткові пояснення та Відповідь на відзив Відповідача 1, де представник позивача виклав свої незадоволення позицією, викладеною у Відзиві, та наполягав на задоволенні позовних вимог (а. с. 92-98).

02.02.2021 року від Позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (яка по суті є заявою про збільшення позовних вимог) та клопотання про залучення двох співвідповідачів по справі (а. с. 104-107).

Ухвалою від 02.02.2021 року судом залучено до участі у справі співвідповідачів Начальника Центрального Відділу державної виконавчої служби Бакай Л.А. (Відповідача 2) та Головного державного виконавця Центрального ВДВС Гордашко О.В. (Відповідача 3), також судом прийнято заяву про збільшення позовних вимог (а. с. 112-114).

12.02.2021 року Відповідач 3 надала суду Відзив на позовну заяву, де заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що в постанові про Арешт коштів боржника в резолютивній частині не зазначено, що арешт накладається на «усі кошти», а з описової частини постанови вбачається, що сума боргу Позивача становить 8500 грн, а відтак банк, при виконанні постанови держвиконавця мав би накласти арешт тільки на 8500 грн, рештою позивач міг цілком користуватися на свій власний розсуд. Йому нічого не заважало. Крім того, Відповідач 3 зазначила, що Постанова про накладення арешту на кошти Позивача від 08.04.2020 року скасована Начальником ВДВС постановою від 21.04.2020 року та в цей же день - 21.04.2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника виключно в межах суми боргу. Таким чином, Відповідач 3 звертає увагу суду на те, що постанова від 08.04.2020 року не могла перешкоджати Позивачеві користуватися належними йому коштами протягом 126 днів, як це зазначає позивач у позові.

Щодо зволікання (протиправна бездіяльність) з поданням платіжної вимоги до банку, Відповідач 3 вважає, що затягування часу відбулося саме через невиконання законних вимог державного виконавця Позивачем (боржник умисно не повідомляв про реквізити рахунку, з якого мало бути проведено списання коштів задля погашення стягнення з 21.04.2020 року по 17.07.2020 року). А відтак, Відповідач 3 вважає, що в її діях відсутня протиправна бездіяльність. Щодо моральної шкоди та її розміру Відповідач 3 зазначає, що Позивачем ніяким чином не доведено моральні страждання та безпідставно визначена сума моральної шкоди в розмірі у 85 000 грн. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 184-190).

Від Відповідача 2 особистого Відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

17.02.2021 року від представника Позивача надійшла Відповідь на відзив Відповідача 3, де він зазначив, що викладені у Відзиві обставини не відповідають фактичним обставинам справи, спросить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та справу розглянути в порядку письмового провадження.

Вислухав представників сторін у судовому засіданні, дослідив матеріали, що містяться у справі, судом встановлені фактичні обставини справи:

29.08.2019 року на виконання Постанови № 490/3072/19 від 06.05.2019 року Центрального районного суду м. Миколаєва про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у сумі 8500 грн Відповідачем 3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59917505 (а. с. 178).

29.08.2019 року державним виконавцем винесено Постанову про накладення арешту на все майно боржника та внесені відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а. с. 175, 173). Також винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 850 грн (а. с. 172). Та 01.10.2019 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення витрат на виконавче провадження в сумі 258,28 грн.

21.10.2019 року постановою державного виконавця було звернуто стягнення на загальну суму боргу 9719,00 грн на заробітну плату боржника, яку він отримує як директор у ТОВ «Сантарекс» (а. с. 162). Як вбачається з Постанови, сума витрат на проведення виконавчих дій збільшилася на 110,72 грн (постанова від 01.10.2019 року про збільшення витрат на проведення виконавчих (а. с. 168). А відтак, загальна сума боргу, що належала стягненню з ОСОБА_1 у межах ВП № 59917505, становить 9719,00 грн.

Позивач, як директор ТОВ «Сантарекс», на виконання якого надійшла постанова державного виконавця про відрахування із заробітної плати 20% доходу на погашення заборгованості по ВП № 59917505, жодних відрахувань з 21.10.2019 року по дату завершення виконавчого провадження не робив.

Так, 08.04.2020 року Відповідачем 3 була винесена Постанова про Арешт коштів боржника, що відкриті на ім`я боржника, або будуть відкриті після винесення цієї постанови (а. с. 158).

16.0.4.2020 року Позивач звернувся зі скаргою на дії державного виконавця щодо винесення Відповідачем 3 Постанови про Арешт коштів боржника від 08.04.2020 року з аналогічних підстав, що зазначені ним у позовній заяві, а саме: незастосування вимог ч. 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» (накладення арешту на кошти боржника в межах суми боргу) (а. с. 155-156).

21.04.2020 року Постановою про перевірку виконавчого провадження Постанова про Арешт коштів боржника від 08.04.2020 року скасована Начальником ВДВС Бакай Л.А (Відповідачем 2) з наступних підстав: «Ураховуючи клопотання боржника, повторне не зазначення суми боргу в постанові про арешт коштів боржника від 08.04.2020 року, що може певним чином впливати на його права та обов`язки. З метою недопущення порушення прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження…Постановив:

1) Скасувати постанову про арешт коштів боржника від 08.04.2020 року.

2) Державному виконавцю ОСОБА_2 вжити невідкладних заходів щодо перевірки майнового стану боржника та звернення стягнення на кошти та майно, що належать боржнику в розмірі та в обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій, зокрема в межах повноважень, наданих ЗУ «Про виконавче провадженням» (а. с. 153-154).

21.04.2020 року Відповідачем 3 Постановою про скасування процесуального документу на виконання Постанови Начальника ВДВС від 21.04.2020 року скасований процесуальний документ «постанова про арешт коштів боржника від 08.04.2020 року».

21.04.2020 року Відповідачем 3 винесено Постанову про арешт коштів боржника в межах суми стягнення по виконавчому провадженню 9719,00 (а. с. 148-149).

Цього ж дня - 21.04.2020 року направлено вимогу державного виконавця до АТ КБ «Приват Банк» з проханням повідомити рахунок Позивача, де міститься достатньо коштів для погашення боргу, з метою списання коштів з р/рахунку боржника (а. с. 146).

Вимога державного виконавця з проханням повідомити реквізити розрахункового рахунку, де міститься достатня сума коштів з метою списання в рахунок погашення боргу, направлена й Позивачеві 21.04.2020 року (а. с. 145).

17.07.2020 року Позивач листом повідомив Відповідача 3 про р/рахунок, на якому є достатньо коштів (10 441,62 грн) для списання на виконання двох виконавчих проваджень ВП № 59917505 та № 59917421 (а. с. 144).

ОСОБА_1 23.07.2020 року звернувся до начальника ВДВС із клопотанням здійснити перевірку ВП № 5991750 та ВП № 59917421 та негайно списати кошти з його рахунку на погашення боргів по двом виконавчим провадженням (ВП № 59917505, № 59917421), оскільки 15.07.2020 року йому відмовлено в банківській гарантії, за якою він звернувся з метою прийняття участі в тендері (а. с. 141-142). На це звернення Позивачеві була надана відповідь від 22.07.2020 року про те, що платіжні вимоги до баку виставлені 27.07.2020 року (а. с. 140).

В матеріалах справи міститься копія виконавчого провадження ВП № 59917505 та є докази того, що платіжні вимоги державним виконавцем до державної казначейської служби були направлені 27.07.2020 року, отримані та зареєстровані платіжні вимоги державною казначейською службою 28.07.2020 року, а списання коштів з р/р Позивача було проведе АТ КБ «Приват банк» 12.08.2020 року (а. с. 133-135).

14.08.2020 року Відповідачем 3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та скасовано Постанову про накладення арешту на майно боржника (а. с. 132).

Так, виходячи з фактичних обставин справи, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Постанова про арешт коштів боржника від 08.04.2020 року була скасована 21.04.2020 року Постановою начальника ДВС саме через недотримання Відповідачем 3 приписів ч. 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 13.02.2020 р., яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). В резолютивній частині Постанови не зазначена загальна сума стягнення, в межах якої повинен бути накладений арешт. Таким чином, судом встановлено, що Постанова від 08.04.2020 року була чинна та діяла в період з 08.04.2020 року по 21.04.2020 року 13 днів, що спростовує твердження Позивача, що протиправними діями Відповідача 3 по незаконному винесенню постанови від 08.04.2020 року його права були порушені потягом 126 днів.

Порушення прав Позивача діями Відповідача 3 щодо незаконного винесення Постанови від 08.04.2020 року підтверджено Постановою Начальника ВДВС Бакай Л.А (Відповідача 2) від 21.04.2020 року «Про перевірку виконавчого провадження».

21.04.2020 року Державним виконавцем Гордашко А.В. Постановою про скасування процесуального документу на виконання Постанови Начальника ВДВС від 21.04.2020 року скасований процесуальний документ «постанова про арешт коштів боржника від 08.04.2020 року». Це підтверджує, що Відповідач 3 визнала факт незаконного винесенні нею Постанови від 08.04.2020 року «Про арешт коштів боржника».

Суд приходить до висновку, що незаконними діями Відповідача 3 по винесенню постанови по арешт коштів боржника від 08.04.2020 року права Позивача могли бути порушені лише протягом 13 днів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця Гордашко О.В. (Відповідача 3) щодо своєчасного не надсилання до установ банку платіжної вимоги про списання коштів у межах суми боргу по ВП № 59917507, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Інформацію по наявність коштів на розрахунковому рахунку боржника та реквізити цього рахунку Відповідач 3 отримала від Позивача 17.07.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач достеменно знав про наявність на виконані двох виконавчих проваджень (ВП № 59917505, № 59917421) та арешту його р/рахунків, це до речі підтверджується скаргою Позивача від 16.04.2020 року (а. с. 155-156).

Позивач отримав Вимогу державного виконавця про надання відомостей щодо р/р, де є достатньо коштів для задоволення вимог стягувачів ще 21.04.2020 року, але повідомив держвиконавця про реквізити р/р тільки 17.07.2020 року, що свідчить про несумлінне виконання Позивачем вимог державного виконавця та обов`язків боржника у виконавчому провадженні, які передбачені ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач у позовній заяві зазначає, що з 08.04.2020 року на розрахунковому рахунку у квітні 2020 року мав 62 000 грн. Але не повідомив держвиконавця про реквізити цього р/р з метою списання коштів, тобто, не виконав законні вимоги держаного виконавця, що й призвело до тривалого (затягування) виконання ВП № 59917505 та існування арешту на розрахунковому рахунку в межах суми стягнення.

Позивач повідомив Відповідача 3 про реквізити р/рахунку лише 17.07.2020 року (а. с. 144). У цій же заяві Позивач зазначає, що на рахунку містяться кошти в сумі 10 441,62 грн, що підтверджує те, що Позивач з 21.04.2020 року по 17.07.2020 року користувався рештою коштів (оскільки в Позовній заяві Позивач зазначає, що станом на 08.04.2020 року мав кошти на р/р у сумі 62 000 грн).

Виходячи з фактичних обставин справи, Суд приходить до висновку, що затримка у списанні коштів з р/р Позивача в період з дня отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження по 18.07.2020 року є виключно особистою відповідальністю Позивача через несумлінне виконанням законних вимог державного виконавця. Оскільки без повідомлення реквізитів р/р у державного виконавця відсутня можливість надіслати платіжну вимогу до банку та списати кошти в необхідній сумі. Банк, у свою чергу, дотримуючись банківської таємниці, не повідомляє державну виконавчу службу про реквізити р/р, де є достатньо кошів для задоволення суми боргу.

17.07.2020 року Позивач надав реквізити р/р та відомості про наявність коштів на рахунку. Платіжна вимога від 27.07.2020 року була надіслана Відповідачем 3 до банківської установи 28.07.2020 року. Виконана ця вимога банком 12.08.2020 року.

Суд приходить до висновку, що Відповідач 3 всупереч вимогам ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» надіслала платіжну вимогу про примусове списання коштів до банківської установи не наступного робочого дня - 20.07.2020 року, а з пропуском строку - 28.07.2020 року, тобто на 7 днів пізніше.

Суд критично оцінює доводи Позивача, що через протиправну бездіяльність Відповідача 3 113 днів не було надіслано вимоги до банківської установи. Такі твердження спростовуються матеріалами справи. Слід зауважити, що з 28.07.2020 року по 12.08.2020 є термін виконання вимоги банківською установою, не може вважаться протиправною бездіяльністю Відповідача 3.

Відповідач 3 не надала суду жодних доказів, окрім наявності карантинних заходів, які б були належними та допустимими та обґрунтовували невиконання нею вимог ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» у період з 20.07.2020 року по 28.07.2020 року (сім днів). А відтак, суд вважає, що оскільки в цей період мало місце протиправне невиконання вимог ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження», це є протиправна бездіяльність Відповідача 3, яка тривала протягом 7 днів.

Позивач у Позовній заяві зазначає, що 15.07.2020 року звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківської гарантії, але отримав відмову.

Суд вважає, що саме відмова Банку в наданні банківських гарантій від 16.07.2020 року і стала поштовхом для Позивача до вчинення низки дій з метою скорішого (негайного) звільнення рахунків з під арешту (написання заяви 17.07.2020 року державному виконавцю; написання окремих клопотань на електронну скриньку відділу 17.07.2020 року; написання звернення (скарги) до Відповідача 2 від 22.07.2020 року; написання скарги на ім`я начальника ПМУМЮ від 23.07.2020 року).

На своє звернення до Відповідача 2 від 22.07.2020 року Позивач отримав відповідь від Відповідача 2 в межах десятиденного терміну - 29.07.2020 року, що сторонами не оскаржується.

Позовні вимоги про «визнання протиправною бездіяльності Начальника Центрального Відділу державної виконавчої служби Бакай Л.А. (Відповідача 2) щодо невиконання покладених на неї повноважень щодо зобов`язання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку та у строки, встановлені ЗУ «Про виконавче провадження», суд вважає не обґрунтованими жодними належними та допустимими доказами. Під час проведення перевірки виконавчого провадження Відповідач 2 21.04.2020 року винесла Постанову, якою відновила порушене право Позивача, скасувавши постанову державного виконавця від 08.04.2020 року та зобов`язала Державного виконавця ОСОБА_2 вжити невідкладних заходів щодо перевірки майнового стану боржника та звернення стягнення на кошти та майно, що належить боржнику в розмірі та в обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій, зокрема, в межах повноважень наданих ЗУ «Про виконавче провадженням» (а. с. 153-154).

Щодо твердження Позивача про хибність інформації, викладеної у відповіді Відповідачем 2 від 29.07.2020 року на його звернення від 22.07.2020 року, а саме: дата надіслання платіжної вимоги до банківської установи не 27.07.2020 року, а 12.08.2020 року, суд вважає, що такі твердження Позивача спростовуються матеріалами справи. В матеріалах справи міститься копія платіжної вимоги від 27.07.2020 року, яку державна казначейська служба отримала 28.07.2020 року (про що є відмітка) (а. с. 133-135).

Суд приходить до висновку, що Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про протиправну бездіяльність Відповідача 2 щодо невиконання покладених на неї повноважень щодо зобов`язання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку та в строки, встановлені ЗУ «Про виконавче провадження. Суд вважає, що ці позовні вимоги не належать задоволенню.

Позивач у своїх позовних вимогах ставить питання про стягнення солідарно з відповідачів грошових коштів моральної шкоди в сумі 85 000 грн.

Однак, такі позовні вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного / адміністративного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Водночас, відповідно до правового висновку, який викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) Державна казначейська служба України та її територіальну органи можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Оскільки по цій справі Позивач не залучав ДКС та / або їх територіальні органи до участі у справі, суд вважає, що ця обставина не є перешкодою для вирішення спору про відшкодування моральної шкоди по суті.

Частиною 5 ст. 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

У даному випадку Позивач покликається до Відповідач 1 з вимогами про відшкодування саме моральної шкоди.

Звертаючись до суду з даним позовом, Позивач посилався на те, що несвоєчасне вчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до тривалого невиконання судового рішення, через що його рахунок був арештований та він був позбавлений можливості користуватися належними йому коштами.

Проте, факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, судом встановлено, що неправомірність дій Відповідача 3 по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 04.08.2020 року встановлена Начальником ВДВС (Відповідачем 2), але порушення прав позивача незаконною постановою тривало лише 13 днів.

Порушення прав позивача протиправною бездіяльністю Відповідача 3 (не направлення до банківської установи платіжної вимоги) тривало 7 днів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Оскільки Постановою Начальника ВДВС (Відповідача 2) встановлена протиправність дій Відповідача 3 при винесенні Постанови від 08.04.2020 року, а також судом встановлено зволікання Відповідачем 3 надіслання до банківської установи платіжної вимоги протягом 7 днів, що є протиправною бездіяльністю, тому Суд прийшов до висновку, що наявні складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням незначної тривалості порушення прав Позивача діями (13 днів) та бездіяльністю (7 днів) Відповідачем 3, відсутність душевних страждань (про це позивач у позові не зазначає), але до обґрунтування моральних страждань Позивач покликається на неможливість користуватися коштами, здійснювати платежі, вести підприємницьку діяльність, беручи до уваги несумлінне виконання вимог державного виконавця Позивачем як боржником у виконавчому провадженні, з урахуванням вимог розумності і справедливості Суд вважає, що на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 500 грн.

Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеню вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеними вище судовими рішеннями про визнання бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Покладаючи відшкодування завданої Позивачу моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

Розподіл судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір сплачено позивачем відповідно до квитанцій у сумі 850 грн та 1816 грн (а. с. 65, 122), всього в сумі 2666 грн. Оскільки судом позовні вимоги задавлено частково, судовий збір належить розподілити пропорційно до задоволених вимог. Суд дійшов висновку, що поверненню належить сума судового збору за дві немайнові вимоги (1681,60 грн) та пропорційно частини задоволених позовних вимог майнового характеру по відшкодуванню моральної шкоди (5 грн).

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 р. у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 р. у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 р. у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Витрати на професійну правничу допомогу Позивач простить відшкодувати в розмірі 11000 грн та на підтвердження своїх вимог надав суду платіжне доручення на 6000 грн (а. с. 8), опис робіт, виконаних адвокатом, ордер (а. с. 9, а. с. 61), свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю (а. с. 62), договір про надання правничої допомоги від 17.10.2020 року з додатком (а. с. 56, 59-60). Однак суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу завищена. Вирішуючи питання про відшкодуванням витрат на правничу допомогу, суд враховує складність справи, якість надання правової допомоги, співмірність та пропорційність заявлених позовних вимог та вимог, що були заявлені судом та який час та зусилля були витрачені представником задля надання послуг з правничої допомоги. Суд вважає, що 3000 грн буде достатньою сумою для відшкодування Позивачеві витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Держави України в особі Центрального Відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Артилерійська, 18, офіс 5, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 35065742), Начальника Центрального Відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бакай Л.А. (вул. Артилерійська, 18, офіс 5, м. Миколаїв, 54030), головного державного виконавця Центрального Відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гордашко О.В. (вул. Артилерійська, 18, офіс 5, м. Миколаїв, 54030) про визнання дій головного державного виконавця Гордашко О.В. протиправними щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.04.2020 року по ВП № 59917507; визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця Гордашко О.В. щодо своєчасного не надсилання до установ банку платіжної вимоги про списання коштів у межах суми боргу по ВП № 59917507; визнання протиправною бездіяльності Начальника Центрального Відділу державної виконавчої служби Бакай Л.А. щодо невиконання покладених на неї повноважень щодо зобов`язання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку та в строки, встановлені ЗУ «Про виконавче провадження»; стягнення моральної шкоди в сумі 85 000 грн задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Центрального Відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гордашко О.В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.04.2020 року по ВП № 59917507.

3. Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Центрального Відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гордашко О.В. щодо своєчасного не надсилання до установ банку платіжної вимоги про списання коштів у межах суми боргу по ВП № 59917507.

4. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Начальника Центрального Відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бакай Л.А. щодо невиконання покладених на неї повноважень щодо зобов`язання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку та в строки, встановлені ЗУ «Про виконавче провадження», - відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) завдану моральну шкоду в розмірі 500 грн (п`ятсот грн 00 коп.).

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Стягнути з Центрального Відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Артилерійська, 18, офіс 5, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 35065742) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1686,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят шість грн 60 коп.) та витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23.03.2021 р.

Суддя Н. В. Лісовська