Справа № 420/6039/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6039/20
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування наказу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2020 рокуКривицькаГ. М. звернулась до суду першої інстанції з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (далі Департамент ДАБІ в Одеській області), в якому просила скасувати наказ №3 «СК» від 02.12.2014 року про скасування державної реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої ДАБІ в Одеській області за №ОД7 від 08.12.2011 року.

Обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 складається з такого.

Насамперед, позивачка звертає увагу на те, що підставою прийняття спірного наказу слугувало відсутність Дозволу на виконання будівельних робіт від 13.09.2007 року №329. Проте, за її твердженням, відповідний Дозвіл був наданий 13.09.2007 р. Інспекцією ДАБК Овідіопольського району Одеської області.

Далі, позивачка вказує на те, що у неї, на момент реєстрації Декларації про готовність об`єкту до експлуатації, був наявний повний пакет документів, які слугували підставою для її реєстрації.

Наступне, про що вказує позивачка це те, що право на скасування Декларації про готовність об`єкту до експлуатації обмежено часом та не може бути здійснено після проведення державної реєстрації права власності на збудований об`єкт, а у даному випадку 05.06.2012 року була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок.

Базуючись на усталеній практиці Верховного Суду, ОСОБА_1 наголошує, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості, на підставі зареєстрованої Декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного, в силу його узаконення.

Крім указаного вище, позивачка, на підтримку своєї правової позиції, указує також на пропущення органом державного будівельного контролю строку проведення перевірки достовірності даних, наведених у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що встановлений п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року№ 553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю»(далі Порядок №553), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин,який складається з трьох місяців та починає свій відлік з дня подання зазначеної Декларації.

Останнє, на чому зосереджує увагу позивачка, це те, що скасування суб`єктом владних повноважень Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, є порушенням вимог статті 19 Конституції України, а також принципу правової визначеності та є втручанням у її право власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд скасував наказ №3 СК від 02.12.2014 року "Про скасування державної реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, за адресою: АДРЕСА_1 ", зареєстрованої ДАБІ в Одеській області за № ОД7 від 08.12.2011 року.

Мотивами для прийняття такого рішення, суд зазначив порушення строків, встановлених п.7 Порядку №553, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для проведення позапланової перевірки даних, зазначених в Декларації про готовність об`єкту до експлуатації та в подальшому для її скасування.

На думку суду першої інстанції, зареєструвавши Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, орган ДАБІ діяв як суб`єкт владних повноважень та, в силу покладених на нього законом обов`язків, мав перевірити, як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості зазначені в самій Декларації, проте вчинив такі дії несвоєчасно, діючи непослідовно.

Далі суд, використовуючи правову позицію Верховного Суду, акцентував увагу на тому, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості, на підставі зареєстрованої Декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, а тому це виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного, в силу його узаконення. А відтак, законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта визнаватись не може.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Департамент ДАБІ в Одеській області, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтування доводів апеляції зводиться до того, що суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, скаржник указує на те, що 26.11.2014 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_1 у присутності суб`єкта містобудування ОСОБА_1 ..

Під час перевірочних заходів виявлено наведення замовником недостовірних даних у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: щодо дозволу на виконання будівельних робіт від 13.09.2007 року №329.

Скаржник указує на те, що це підтверджується заявою ОСОБА_1 від 26.11.2014 року, в якій вона власноруч пояснює, що внесла у Декларацію недостовірні дані щодо зазначеного дозволу. Оскільки, на думку скаржника, законодавець покладає саме на замовника відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації, є підстави, у випадку їх недостовірності, для скасування реєстрації наведеного документа.

Позивачка не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження, оскільки її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Рішенням Авангардівської селищної ради ХХІ сесії ХХІІІ скликання №336 від 8 грудня 2000 року був зареєстрований договір дарування на ім`я ОСОБА_1 земельних ділянок АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , з подальшим наданням державних актів на право власності на ці земельні ділянки після досягнення нею повноліття.

Рішенням Авангардівської селищної ради ХХХІ сесії ІІІ скликання №725-ІІІ від 14 жовтня 2005 року ОСОБА_2 наданий дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель на придбаній нею присадибній земельній ділянці площею 0,0915 га по АДРЕСА_1 .

04.09.2007 року позивачка отримала Будівельний паспорт за №198 на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаного документа дозволено будівництво індивідуального житлового будинку, житловою площею 86 кв.м. загальною площею 136,6 кв.м., ганка, гаражу, сараю, душу та вбиральні.

13.09.2007 року нею отриманий Дозвіл на виконання будівельних робіт №329 за вказаною адресою, де зазначено про будівництво житлового будинку, загальною площею 136,6 кв.м., житловою 86 кв.м..

19.08.2010 року позивачкою отримано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Також в матеріалах справи наявні проекти щодо газифікації зазначеного будинку, підключення його до водопостачання та електропостачання в 2008-2009 роках.

ОСОБА_1 подала до Департаменту ДАБІ в Одеській області на реєстрацію Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації: двоповерхового житлового будинку з мансардою літ «А», двоповерхового гаражу літньої кухні з підвалом літ. «Б», сараю літ. «В», ІІ категорії складності, яка останнім була зареєстрована 08 грудня 2011 року за №ОД7 (а.с.16-18).

Зі змісту даної Декларацію вбачається, що зареєстрований двоповерховий житловий будинок з житловою площею 143,6 кв.м. та загальною площею 224,5 кв.м..

05.06.2012 року КП Одеське МБТІ та РОН, підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 22 березня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міськради, провело державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 ..

У листопаді 2014 року Департаментом ДАБІв Одеській області було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами проведеної перевірки, 26.11.2014 року Департамент ДАБІ в Одеській області склав акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Перевіркою було встановлено наведення ОСОБА_1 недостовірних даних у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації,у розрізі набуття права на виконання будівельних робіт, а саме: дозволу на виконання будівельних робіт від 13.09.2017 року №329. У зв`язку з цим зазначено, що ОСОБА_1 порушено вимоги ч.10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Далі, Департамент ДАБІ в Одеській області прийняв наказ №3 «СК» від 02 грудня 2014 року про скасування реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 від 08 грудня 2011 року за №ОД7, з підстав недостовірності даних у зазначеній Декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова оцінка суду апеляційної інстанції доводів учасників справи та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скаргиколегія суддів дійшла висновку про відсутністьпідстав для їїзадоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль цесукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

До того ж, процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил визначає Порядок №553.

Пунктом 7 Порядку №553 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції.

Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконанняпідготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів.

Тобто, дана норма Порядку №553 визначає часові обмеження проведення позапланової перевіркидостовірності даних наведених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації та встановлює тримісячний строк з дня подання вказаної декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, реєстрація якої було скасованавідповідачем, була зареєстрована в грудні 2011 року, а перевірка достовірності даних наведених у такій Декларації проведена у листопаді 2014 року, тобто, майже через три роки.

Доводи апеляційної скарги не містять будь-яких зауважень та не спростовують судження суду про наявність імперативної норми, яка зобов`язує орган державного архітектурно-будівельного контрою вчиняти, у встановлений законодавством строк, дії щодо перевірки достовірності даних, наведених у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації і в залежності від результатів приймати власні управлінські рішення.

Себто, з цього можливо зробити висновок, що орган контролю погоджується з тим, що діяв не на підставі та в межах законодавства.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Департамент ДАБІ в Одеській області, діючи як суб`єкт владних повноважень,зареєструвавши Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, в силу покладених на нього законом обов`язків, мав перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості зазначені в самій Декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

До того ж, зміст апеляції не містить аргументів та не спростовує правову позицію суду першої інстанції, що набуття особою права власності на об`єкт нерухомого майна, виключає можливість визнання такого об`єкту самочинним будівництвом, а відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю.

Варто відзначити, що таку правову позицію суд першої інстанції формував на аналізі усталеної судової практики Верховного Суду з цього питання, що викладена, зокрема, у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а та від 12 червня 2019 року у справі №916/1986/18, яка полягає у наступному.

Відповідно до ч. 5ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції щодо скасування спірного наказу Департаменту ДАБІ в Одеській області.

Досліджуючи пояснення скаржника в апеляції щодо наведення ОСОБА_1 недостовірних даних у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: в розрізі отримання дозволу на виконання будівельних робіт від 13.09.2007 року №329, колегія суддів, вивчивши зміст наведеного документа, не знайшла відомостей на підставі якого документа проводилося будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 . Іншими словами відсутня графа, в якій замовник повинен відобразити відомості про документ, який надавав йому право здійснювати будівництво.

Колегія суддів зазначає, що скаржник не пояснює в якому саме розділі у декларації про готовність об`єкта до експлуатації зазначається інформація щодо дозволу на виконання будівельних робіт та яка саме інформація щодо дозволу є недостовірною.

Понад те, слід також вказати, навіть якщо припустити наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації її скасування є неможливим після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості.

Урішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.comS.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість ("Москаль проти Польщі"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, іntеraliа, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatismutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки").

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються ("Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії").

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Серков проти України") напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Зеленчук та Цицюра проти України" зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення майна тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більш того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні.

Стаття 316 КАС України унормовує, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду беззмін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не змінював судове рішення та не ухвалював нового розподіл судових витрат, здійсненого судом першої інстанції, відповідно до статті 139 КАС України, не змінюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Як вважає суд апеляційної інстанції у суду першої інстанції були підстави для віднесення даного спору до категорії справ незначної складності.

За таких умов, ураховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, яке ухвалено у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування наказу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 23.03.2021 року.