Справа № 821/304/17
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 р.м. ХерсонСправа № 821/304/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Абрамовій К.В.,

за участю представника відповідача - Сімеоніді І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про стягнення грошового забезпечення,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

22 лютого 2017 року ОСОБА_1 ( далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області ( далі - відповідач, Управління МВС України в Херсонській області), в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошове забезпечення за період з 16.09.2016 по 08.02.2017 в розмірі 12 115, 06 грн.

II. Позиція позивача, заперечення відповідача

Вказані вимоги позивачка обґрунтує тим, що на виконання судових рішень у справі № 821/3865/15-а наказом Управління МВС України в Херсонській області від 15.09.2016 № 23 о/с ОСОБА_1 поновлено на службі у міліції та наказом Управління МВС України в Херсонській області від 08.02.2017 № 3 о/с позивачку було звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Позивачка вказує, що після поновлення її на службі в міліції з 15.09.2016 і до дня звільнення 08.02.2017 грошове забезпечення їй не нараховувалось і не виплачувалось, а тому враховуючи довідку Управління МВС України в Херсонській області від 25.05.2016 № 396 щодо середньоденного заробітку ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача невиплачене за період з 16.09.2016 по 08.02.2017, що складає 118 календарних днів, грошове забезпечення в розмірі 12 115, 06 грн.

04.11.2020 р. представником позивачки надано пояснення, в яких додатково зазначає, оскільки позивачка не проходила службу в поліції, то до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Порядок № 260, яким передбачено порядок виплати грошового забезпечення поліцейських. Щодо позиції відповідача про встановлення ОСОБА_1 після її поновлення посадового окладу та інші складові грошового забезпечення, то представник позивачки вказує, оскільки у даному випадку відбулось не призначення на нову посаду, а поновлення на останній займаній посаді - зі збереженням раніше встановленого грошового забезпечення, то після поновлення позивачка мала отримувати саме таке грошове забезпечення що і до звільнення, що є способом судового захисту у справах про поновлення на роботі в частині отримання посади, на якій особа раніше працювала та отримувала таку саму заробітну плату. Враховуючи, що підставою позову є невиплата грошового забезпечення в період, коли тривали трудові відносини, тому при розрахунку середньоденного забезпечення позивачки підлягають застосуванню суми коштів, які вона отримувала до звільнення, оскільки саме таку суму вона мала отримувати після поновлення. При цьому, вказує, оскільки заявлена сума не є вимушеним прогулом, а є заборгованістю із заробітної плати, тому до даних спірних правовідносин не підлягає застосуванню п. 4 Порядку № 100, яким передбачено, що середній заробіток обраховується для виплати вимушеного прогулу. Як зазначено у трудовій книжці ОСОБА_1 , то у період з 16.09.2016 по 08.02.2017 вона займала ту саму посаду, що і до звільнення у 2015 році, а тому у даному випадку відсутній вимушений прогул, як такий що визнається як період, протягом якого працівник не працював, або працював на нижчеоплачуваній роботі. За період з 16.09.2016 по 08.02.2017 відповідач визнає грошове забезпечення позивача з розрахунку 20 грн. на день (!!!) (600 грн. /30 днів) при тому, що УМВС незаконно не виплачувало позивачу грошове забезпечення в період коли тривали трудові відносини, а коли позивач звернулась до суду із позовом про стягнення такого грошового забезпечення, то УМВС визнає суму у 5 разів меншу.

В судове засідання позивачка та її представник не прибули. При цьому, 01.02.2021 року представник позивачки надав заяву, якою просить розгляд справи здійснити за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

17 липня 2020 року представником відповідача надано до суду відзив на позов, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, пояснюючи тим, що на виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі № 540/3865/15-а, яке є обов`язковим до виконання, ліквідаційною комісією УМВС України в Херсонській області 15.09.2016 наказом № 23 о/с поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ. Разом з тим, наказ про призначення на штатну посаду зі встановленням конкретного розміру окладу ліквідаційною комісією УМВС України в Херсонській області відносно ОСОБА_1 не виносився та не міг виноситись в силу того, що Управління МВС України в Херсонській області припинило свою діяльність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015, якою ліквідовані територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема й УМВС України в Херсонській області, а наказом МВС України № 1388 від 06.11.2015 скасовані всі штати УМВС України в Херсонській області. З огляду на вказане, відповідач вказує про відсутність своєї вини у не створенні штатної посади - інспектора штабу (на правах сектору) Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління, на яку було поновлено ОСОБА_1 , що є наслідком фактичного не проходження ОСОБА_1 у період з 16.09.2016 по 08.02.2017 служби в органах внутрішніх справ та не виконання посадових обов`язків. Щодо розрахованої позивачкою суми невиплаченого за період з 16.09.2016 по 08.02.2017 грошового забезпечення в розмірі 12 115, 06 грн., то на думку відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 підлягає розрахунку з посадового окладу, який у вересні, жовтні 2015 становив 600,00 грн. з відрахуванням доходів і зборів, тобто 20 грн. за день. Щодо правового висновку Верховного Суду у постанові від 29.05.2020 р. у даній справі в частині застосування до спірних правовідносин Порядок № 100 і Порядок № 260 при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то відповідач звертає увагу на те, що за тотожними правовідносинами Верховний Суд у постанові від 09.04.2020 у справі № 540/426/19 дійшов висновку про наявність підстав для застосування приписів абзацу четвертого пункту 2 та абзацу вісімнадцятого пункту 4 Порядку № 100, а саме, у п. 59 постанови погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для застосування приписів абзацу четвертого пункту 2 та абзацу вісімнадцятого пункту 4 Порядку № 100, а у пункті 55 цієї постанови Верховний Суд висловився, що при визначені розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що підлягав присудженню на користь позивача з відповідача, правильно застосовано до спірних правовідносин наведені норми, оскільки брав до уваги кількість календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала вказані заперечення, просила суд відмовити у задоволенні позову.

III. Процесуальні дії у справі

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління МВС України в Херсонській області задоволено. Стягнуто з Управління МВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 16.09.2016 по 08.02.2017 в розмірі 12 115,06 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 постанову суду першої інстанції скасовано з прийняттям нової про часткове задоволення позову. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 16.09.2016 по 08.02.2017 в розмірі 2 828,36 грн., яке визначене з урахуванням сплати податків і зборів. В решті позову - відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 травня 2020 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі № 821/304/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Херсонського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Херсонського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 р. справа передана на розгляд судді ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 26.06.2020 р. справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 21.07.2020 р.

Ухвалою суду від 21.07.2020 р. вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 28.08.2020 р. вирішено перейти до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, розпочати підготовку справи до судового розгляду, продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів, призначено підготовче засідання на 20.10.2020 р.

Ухвалою суду від 20.10.2020 задоволено клопотання представника позивачки про відкладення підготовчого засідання, призначено підготовче засідання на 04.11.2020 р. Цією ухвалою запропоновано позивачці або її представнику надати суду власну позицію щодо заявлених позовних вимог, з урахуванням постанови Верховного Суду від 29 травня 2020 року справу № 821/304/17 та доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов від 17.07.2020 р.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді підготовчі засідання, призначене на 04.11.2020 р. не відбулось, призначено підготовче засідання на 25.11.2020 р.

Ухвалою суду від 25.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.12.2020 р.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді судове засідання, призначене на 15.12.2020 р. не відбулось, призначено судове засідання на 02.02.2021 р.

В судовому засіданні 02 лютого 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

06.11.2015 наказом УМВС України в Херсонській області від № 428 о/с ОСОБА_1 було звільнено з посади інспектора штабу Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС України в Херсонській області за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 821/3865/15-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016, наказ УМВС від 06.11.2015 № 428 о/с скасовано та поновлено ОСОБА_1 на службі в міліції.

15.09.2016 на виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 821/3865/15-а наказом УМВС № 23 о/с " Про особовий склад" скасовано пункт наказу УМВС від 06 листопада 2015 року № 428 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 /М-216065/ та поновлено її на посаді інспектора штабу (на правах сектору) Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС з 06 листопада 2015 року .

08.02.2017 наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від № 3 о/с " Про особовий склад " відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за відсутності можливості подальшого використання на службі та у зв`язку і не переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, звільнити запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів капітана міліції ОСОБА_1 /М-216065 - інспектора штабу (на правах сектора) Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС, встановивши щомісячну премію за результатами роботи попереднього місяця в розмірі 0 % та за відпрацьований час поточного місяця - 0 %. Вислуга років на день звільнення складає 10 років 09 місяці 20 днів. Вислуга років для виплати грошової допомоги при звільнені складає 10 років 09 місяці 20 днів

10.02.2017 р. голова ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області листом за № 12/04/2-2017 щодо результатів розгляду заяви ОСОБА_1 в частині невиплати їй грошового забезпечення після поновлення на посаді з 06.11.2015 року на підставі постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 821/3865/15-а, повідомив позивачку, що відповідно до пунктів 1.5 -1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 р. № 499, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо. Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. УМВС України в Херсонській області перебуває в стані припинення та не має відкритих рахунків, а також коштів, передбачених на виплату грошового забезпечення.

Вважаючи, що відсутність у відповідача рахунків та коштів на виплату грошового забезпечення не є поважною причиною не виплати грошового забезпечення та суперечить Конституції України та нормам національного законодавства, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 43 Конституції України закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 21 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки передбачав Закон України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію", який втратив чинність згідно із Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", ( далі - Закон № 580-VIII), який в свою чергу з урахуванням положень пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" та дати його опублікування (06.08.2015) набрав чинності з 07.11.2015, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону, які набрали чинності з 07.08.2015.

Відповідно до статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію", постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114), яким передбачено, зокрема, .

- дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі. ( пункт 8 цього Положення);

- особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством. ( пункт 12 цього Положення);

- особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі ( пункт 64 "г" цього Положення).

Постановою Кабміну України від 07.11.2007 № 1294 " Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. ( пункт 1 цієї постанови). Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи) ( пункт 2 цієї постанови). ( Дана постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених Постановами КМ № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018).

Наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 12 березня 2008 р.за № 205/14896, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі - постанова) та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ ( наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ № 1131 від 31.10.2016), яким було визначено, зокрема, -

- підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо. ( пункт 1.5 цієї Інструкції);

- грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. ( пункт 1.6 цієї Інструкції).

Відповідно до статі 98 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

VI. Оцінка суду

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до наказу начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС.

Проте, зазначені правові норми не врегульовують порядок визначення грошового забезпечення особі, яка поновлена на роботі, але не працювала з незалежних від неї причин.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування ( частина 3 статі 7 КАС України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, Головне управління Національної поліції в Херсонській області.

Наказом заступника Міністра внутрішніх справ України "Про організаційно-штатні питання" від 06 листопада 2015 року № 1388 скорочено всі штатні посади органів МВС України, в тому числі і в Херсонській області, а отже посада інспектора штабу (на правах сектору) Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС також є скороченою.

Разом з тим, суд приймає до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 98 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що наслідком реалізації наказу УМВС від 15.09.2016 № 23 о/с " Про особовий склад" в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора штабу (на правах сектору) Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС є допуск позивачки до роботи.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не в повному обсязі виконав судове рішення у справі № 821/3865/15-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді, а саме не виконав обов`язку щодо допуску її до роботи у зв`язку зі скороченням штатної посаду, на яку позивачку було поновлено на виконання судового рішення.

При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника врегульована статтею 236 КЗпП України, якою передбачено, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Отже, не допуск працівника до роботи з незалежних від нього причин прирівнюються до вимушеного прогулу працівника, з виплатою середнього заробітку за весь час затримки.

Як встановлено судом предметом спору у даній справі є невиплата грошового забезпечення за період з 16.09.2016 по 08.02.2017 в сумі 12 115,06 грн., яка за позицією позивачки розрахована із урахуванням грошового забезпечення, яке вона отримувала до звільнення, тобто до 06.11.2015, та саме таку суму вона мала отримувати з 16.09.2016 року.

Як зазначалось вище, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 травня 2020 року скасовуючи постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі № 821/304/17 дійшов висновку, зокрема, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково застосовано до спірних правовідносин Порядок № 100, обґрунтовуючи тим, що позивач просить стягнути з відповідача грошове забезпечення за період з 16.09.2016 по 08.02.2017, тобто у період, в який набрав чинності саме спеціальний нормативно-правовий акт. При цьому, зазначив, що правова позиція щодо застосування Порядку № 100 і Порядку № 260 при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі № 808/928/16 (К/9901/11926/18) ( пункти 33-35 постанови).

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29 травня 2020 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 4 статі 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи встановлено, що звільнення позивачки зі служби з органів внутрішніх справ проведено відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання про порядок обчислення належного до виплати позивачці середнього заробітку та нормативно-правове урегулювання спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Пунктом 4 розділу XI Закону № 580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

Такий "Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799.

Відповідно до пункту 2 наказу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України " Про Національну поліцію ".

Порядок № 260 був опублікований та відповідно, набрав чинності, 27.05.2016 (Офіційний вісник України від № 39).

Оскільки на момент звільнення позивачки зі служби в органах міліції норми спеціального нормативно-правового акта набрали законної сили, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок № 260.

Визначаючись з правильністю обчислення суми, що підлягає стягненню, суд враховує положення пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 260, якими передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Крім того, пунктом 9 розділу І Порядку № 260 передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, зі змісту цього Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Поряд з тим, залишається чинним загальний нормативно-правовий акт, що регулює однорідні правовідносини, - постанова Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" ( далі - Порядок № 100), дія якої поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності (п. 2 Постанови), а затверджений нею порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (ст. 1 Порядку).

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи неврегульованість нормами спеціального законодавства спірних правовідносин, суд вважає за можливим субсидіарно застосувати норми постанови КМ України № 100 в частині обчислення середнього заробітку, зокрема середньоденної заробітної плати, оскільки Порядок № 260 не регламентує такого розрахунку.

Перевіривши розрахунок позивачки щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача, суд встановив арифметичні помилки, допущені нею, як при обчисленні середньоденного грошового забезпечення, так і кількості днів його не виплати.

Так, відповідно до довідки голови ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області № 369 від 14.07.2020 р. (а.с. 160) грошове забезпечення позивачки за два місяці служби перед звільненням складало у вересні 2015 року - 3 079,97 грн., у жовтні 2015 року - 4310, 41 грн.

Середньоденне грошове забезпечення позивачки становить: 7 390,38 грн. (3 079,97 грн. + 4310, 41 грн. )/ 61 календарний день за два місяці = 121,15 грн.

Як встановлено судом, період не виплати позивачці грошового забезпечення включає дату її поновлення на посаді 15.09.2016 р. згідно наказу № 23 о/с від 15.09.2016 р. по дату її звільнення 08.02.2017 року згідно наказу № 3 о/с, що складає 147 календарних днів, а не 118 календарних днів, як зазначає позивачка та її представник.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума грошового забезпечення, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 16.09.2016 по 08.02.2017 включено становить 17 809,05 грн., яка розрахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, негайному виконанню підлягає стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення в межах одного місяця у сумі 3 634,50 гривень, яка розрахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо аргументів відзиву про те, що аналогічні спірні питання були вирішені, зокрема у справі № 540/426/19, то суд зауважує, що у вказаній справі Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів абзацу четвертого пункту 2 та абзацу вісімнадцятого пункту 4 Порядку № 100.

Натомість, у справі, що розглядається, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково застосовано до спірних правовідносин Порядок № 100, що відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України є обов`язковим для суду першої інстанції при новому розгляді справи.

В контексті інших доводів сторін суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2.статті 73 КАС України).

Приписами частини 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Суд зазначає, що неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно тягти за собою створення несприятливих наслідків, як це мало місце у цій справі.

Надавши під час нового розгляду справи оцінку усім обставинам та доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29 травня 2020 р., суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

VIII. Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

З огляду на звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України " Про судовий збір" та за відсутності доказів понесення інших судових витрат відповідно відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (місце знаходження 73000, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Лютеранська, будинок 4, ) про стягнення грошового забезпечення - задовольнити.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (місце знаходження 73000, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Лютеранська, будинок 4, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за період з 15 вересня 2016 року по 08 лютого 2017 року включно в сумі 17 809,05 гривень ( сімнадцять тисяч вісімсот дев`ять гривень 05 копійок), яка розрахована без утримання податків та обов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (місце знаходження 73000, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Лютеранська, будинок 4, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) грошове забезпечення в межах одного місяця у сумі 3 634,50 гривень ( три тисячі шістсот тридцять чотири гривні 50 копійок), яка розрахована без утримання податків та обов`язкових платежів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12 березня 2021 р.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 106030000