Справа № 620/3364/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3364/20
УХВАЛА

23 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В., Епель О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Чернігівської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання неправомірною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Чернігівська міська рада (далі - Позивач, Чернігівська міськрада) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - Відповідач, УЗПВР у Чернігівській області) про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця від 10.08.2020 року про накладення на Чернігівську міськраду штрафу на користь держави у розмірі 5 100,00 грн. в межах виконавчого провадження №59256019.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 (далі - Апелянт, ОСОБА_1 ) як особа, яка не брала участі у справі та яка вважає, що цим рішенням суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26.02.2021 року залишив її без руху, оскільки Апелянтом пропущено встановлений ч. 7 ст. 287 КАС України процесуальний строк оскарження рішення суду першої інстанції, а викладені у клопотанні про поновлення строку причини поважними визнані не були, а також всупереч вимог п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС України до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 отримано 06.03.2021 року.

На виконання вимог даної ухвали Апелянтом 09.03.2021 року до суду направлено заяву про поновлення строку подання позовної заяви та відстрочення оплати судових витрат. Указана заява в частині поновлення строку обґрунтована тим, що несвоєчасне подання апеляційної скарги було зумовлене тим, що у період з 14.01.2021 року по 25.01.2021 року ОСОБА_1 здійснював догляд за хворою матір`ю, яка перебувала на лікуванні з 17.12.2020 року по 25.01.2021 року в Чернігівському медичному центру сучасної онкології. Указаними обставинами Апелянт також обґрунтовує і неможливість сплати судового збору, позаяк лікування потребувало значної суми коштів.

Надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 26.02.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, із змісту документів виконавчого провадження №59256019, ідентифікатор доступу до відомостей якого наведено у постанові про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2019 року (а.с. 35), 14.01.2021 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами указаного виконавчого провадження, в якому міститься копія рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 року у цій справі. Викладене, у свою чергу, свідчить, що про існування оскаржуваного рішення Апелянт дізнався або повинен був дізнатися 14.01.2021 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з урахуванням вихідних днів було 25.01.2021 року. Проте її подано до суду першої інстанції 15.02.2021 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Наголошуючи на тому, що ОСОБА_1 у період з 14.01.2021 року по 25.01.2021 року здійснював догляд за хворою матір`ю, а відтак у цей час об`єктивно був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу, Апелянт не наводить будь-яких аргументів щодо неможливості подання апеляційної скарги у період з 26.01.2021 року по 15.02.2021 року, у той час як останній не заперечує факт обізнаності із прийнятим рішенням суду від 15.09.2020 року, починаючи з 14.01.2021 року.

Крім іншого, додані до апеляційної скарги матеріали не містять доказів постійного перебування ОСОБА_1 разом із хворою матір`ю у лікувальному закладі у період з грудня 2020 року по січень 2021 року, про що свідчить також і те, що 14.01.2021 року Апелянт мав змогу особисто ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження №59256019.

Судом враховується, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 року у справі №160/6430/20.

Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016 року у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У постанові від 19.02.2021 року у справі № 400/1071/20 Верховний Суд з посиланням на пункти 22-23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року звернув увагу, що норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Щодо поданої ОСОБА_1 заяви в частині звільнення чи відстрочення сплати судового збору суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Європейський суд з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначив, що вимога сплати зборів судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Водночас, у цій же справі суд вказав, що зважаючи на визначне місце, яке займає право на суд у демократичному суспільстві, органи судової влади повинні забезпечити належний баланс між інтересами держави у стягненні судових зборів за розгляд позовів, з одного боку, та інтересом позивача у відстоюванні свого позову в суді, з другого боку.

Згідно ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регламентовано статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регламентовано статтею 8 Закону України «Про судовий збір» .

Приписи ст. 8 вказаного Закону визначають, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Зі змісту наведених норм вбачається, що визначальним критерієм для вирішення питання про звільнення від сплати судового збору чи відстрочення його сплати є майновий стан особи, з`ясування рівня якого залежить від доказів, якими сторона його обґрунтовує.

При цьому суд вважає за необхідне наголосити на тому, що з аналізу змісту п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що для обґрунтування наявності підстав для звільнення сторони від сплати судового збору необхідно подати докази на підтвердження розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Разом з тим, таких доказів ОСОБА_1 надано не було, а сама по собі відповідність особи одній або декільком умовам, передбаченим ст. 8 Закону України «Про судовий збір», не є підставою для прийняття рішення про звільнення від сплати судового збору або його відстрочення за відсутності доказів скрутного майнового стану такої особи.

З урахуванням наведеного заява Апелянта в частині відстрочення чи звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 133, 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення чи відстрочення сплати судового збору - відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Чернігівської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання неправомірною та скасування постанови - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель