Справа № 380/11988/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22 березня 2021 року
м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Крутько О.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

-скасувати наказ №850 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 г через скорочення штатів згідно з п.п.10,11 розділу ХІ Закону України Про національну поліцію та у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницького складу ОВС;

-поновити ОСОБА_1 на посаді експерта сектору досліджень зброї та трасологічних досліджень відділу криміналістичних досліджень науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області;

-стягнути з ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

-зобов`язати ГУ МВС України у Львівській області зарахувати трудовий страж ОСОБА_1 за період вимушеного прогулу з 07.11.2015 року по 11.12.2020 року включно;

-зобов`язати ГУ МВС України у Львівській області та ГУ НП у Львівській області зарахувати до вислугу років ОСОБА_1 трудовий стаж з 07.11.2015 по 11.12.2020 року.

Також, до позову ОСОБА_1 подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою від 21.12.2020 зазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Представником позивача 17.03.2021 року подано до суду за вх.№17323 заяву про усунення недоліків позовної заяви, зі змісту якої судом встановлено, що позивач на обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду посилається на ту обставину, що наказом №850о/с від 06.11.2015 року його звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 г через скорочення штатів згідно з п.п.10,11 розділу ХІ Закону України Про національну поліцію та у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницького складу ОВС. Проте, ОСОБА_1 не було персонально попереджено за два місяці про звільнення та не запропоновано іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Окрім того, зазначає, що під час ознайомлення із матеріалами послужного списку ОСОБА_1 , позивач встановив, що в ньому відсутній наказ № 850 о/с від 06.11.2015 року, на підставі якого його було звільнено та відсутнє попередження про скорочення його за два місяці до звільнення. Вважає, що оскільки ОСОБА_1 не був ознайомлений із наказом № 850 о/с від 06.11.2015 року про його звільнення, не був ознайомлений із попередженням про своє скорочення за два місяці до скорочення, про порушення своїх прав дізнався лише 13.11.2020 року під час ознайомлення із матеріалами свого послужного списку.

Представник позивача в обґрунтування поважності причин пропуску звернення до суду також вказує, що ОСОБА_1 перебував у відпустці по догляду за дитиною до 3 років із 01.09.2015 року до 30.11.2017 року, та продовжував догляд за дитиною до настання 6-ти річного віку, наявністю великої кількості батьківських обов`язків і відповідальності, можливість контролю розвитку трудових правовідносин значно ускладнилося, що також здійснило свій вклад у порушення прав та інтересів ОСОБА_1 , отже, на думку представника позивача, причини пропущення строку звернення до суду із даним позовом слід вважати поважними.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяву про поновлення процесуального строку, суд приходить до наступного висновку.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.123 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч.3 ст.122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 122 КАС України, для вирішення питання про правильність застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, коли розпочався перебіг цього строку.

Згідно ч. 5 ст.122 КАС України - для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Із змісту позовних вимог судом встановлено, що у справі № 380/11988/20 виник спір, пов`язаний із звільненням позивача з публічної служби та відповідно до вимог ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах даної категорії встановлюється місячний строк.

Із матеріалів поданого адміністративного позову судом встановлено, що позивач оскаржує наказ ГУ МВС України у Львівській області №850 о/с від 06.11.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 г через скорочення штатів згідно з п.п.10,11 розділу ХІ Закону України Про національну поліцію та у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницького складу ОВС, а за судовим захистом стосовно звільнення його з публічної служби звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом лише 11.12.2020 року (згідно поштового штампу).

З матеріалів поданого позову слідує, що про існування оскаржуваного наказу позивач був обізнаний ще у 2015 році та скориставшись судовим захистом звернувся до суду лише у грудні 2020 року.

На виконання ухвали суду від 21.12.2020 року позивачем у якості поважності причин пропуску строків для звернення до суду з даним позовом надано лист ГУ МВС України у Львівській області від 12.03.2021 №П-16/Аз/13-2021.

У вказаному листі ГУ МВС України у Львівській області повідомляє представника позивача, що 22.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ МВС України у Львівській області з письмовою заявою про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами його особової справи. 13.11.2020 року позивач ознайомився з матеріалами архівної особової справи №105/3-2270 та відповідно до поданої 13.11.2020 заяви, отримав копію послужного списку, рапорту про надання відпустки по догляду за дитиною і розписки про отримання трудової книжки.

Таким чином представник позивача, вважає, що саме з 13.11.2020 позивач дізнався про порушення своїх прав під час ознайомлення із матеріалами свого послужного списку.

Суд вважає, що вказані представником позивача підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом не можуть бути визнані поважними, виходячи з такого.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна правова позиція щодо строків звернення до суду викладена у постанові Великої Палити Верховного суду від 24.02.2021 року у справі № 800/30/17.

Згідно матеріалів справи, 26.11.2015 року позивач отримав свою трудову книжку та тимчасове посвідчення офіцера запасу, що підтверджується розпискою від 26.11.2015 року.

Тобто, з 26.11.2015 року позивач був обізнаний про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України, а відтак про прийняття наказу №850 о/с від 06.11.2015 року, на підставі якого його було звільнено.

Поряд з вказаним, слід наголосити на тому, що оскаржуваний наказ винесено під час проходження позивачем публічної служби, строк оскарження якого, в силу імперативних приписів процесуального закону, становить один місяць з дня коли позивач дізнався (повинен був дізнатись) про порушення таким наказом його прав.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №420/5337/19, місячний строк визнано законодавцем достатнім для того, щоб в адміністративних справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначалася, чи звертатиметься вона до суду з позовом щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, перебіг місячного строку звернення до суду починається коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивачем не наведено обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Між тим, з наданих доказів щодо поважності причин пропуску звернення до суду з даним позовом не вбачається, що позивач більше п`яти років (06.11.2015 р. - наказ про звільнення, що оскаржується позивачем) не мав змоги оскаржити наказ відповідача.

Що стосується вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зарахування трудового стажу, то такі є похідними і залежать від розгляду вимоги про скасування наказу №850 о/с від 06.11.2015 року.

Враховуючи, що позивачем не наведено обставин та не надано відповідних доказів на їх підтвердження, які б свідчили про виникнення об`єктивних перешкод в реалізації позивачем права на звернення до суду за захистом порушених прав у спірних правовідносинах в межах строку звернення до суду, установленого законом, а наведені причини пропуску строку є неповажними, позовну заяву належить повернути у відповідності до приписів ч.2 ст.123 КАС України .

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Відповідно до вимог п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення позовної заяви.

Враховуючи вказану норму, судовий збір у розмірі 840,80 грн. сплачений за квитанцією № 32 від 10.12.2020 року слід повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 123, 169, 171, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання до вчинення дій- відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання до вчинення дій - повернути позивачу.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір, сплачений відповідно до квитанції № 32 від 10.12.2020 року на суму 840,80 грн.

Копію ухвали про повернення позовної заяви, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки встановлені ст.ст.295, 297 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, ухвала суду оскаржується до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд, відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Крутько О.В.