Справа № 640/20631/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Київ № 640/20631/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомГоловного управління Ддержавної податкової служби у Вінницькій області
до Товариства з обмеженою відповільністю "КАМЕРТОН"
простягнення заборгованості та накладення арешту на кошти та інші цінності
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камертон» та просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Камертон» податковий борг у розмірі 7339,16 грн.;

- накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Камертон» (), що відкриті в установах банків на суму податкового боргу у розмірі 7339,16 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у відповідача обліковується податковий борг у розмірі 7339,16 грн. з земельного податку з юридичних осіб у сумі 7169,16 та суми штрафу - 170,00 грн. В той же час, контролюючий орган вказує, що у відповідача відсутнє майно на яке можна звернути стягнення податкового боргу, з урахуванням чого просить накласти арешт на кошти та інші цінності відповідача в межах суми податкового боргу.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, заяв та клопотань до суду не надходило, причини не подання відзиву на позовну заяву суду не відомі.

Згідно із частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги наведене суд вирішує спір по суті за наявним у справі матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд звертає увагу на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Камертон» є юридичною особою, яка зареєстрована за адресою: 03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, б. 6-Д, .

Відповідно до довідки контролюючого органу, яка наявна в матеріалах справи станом на 17.08.2020 у відповідача наявний податковий борг на загальну суму 7339,16 грн., який складається із суми штрафних санкцій - 1710,00 грн. (податкове повідомлення-рішення від 12.06.2019 №) та податкового боргу із земельного податку з юридичних осіб у розмірі 7169,17 грн. (податкова декларація з плати на землю, земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності від 13.12.2018).

08.11.2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області сформовано вимогу форми «Ю» №173585-51, яка скерована Товариству з обмеженою відповідальністю «Камертон» за податковою адресою, однак поштовий конверт повернувся із відміткою пошти «за закінченням термінів зберігання».

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкове зобов`язання визначене самостійно платником в податковій декларації в силу положень пункту 54.1 статті 54 ПК України не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку і вважається узгодженим.

Згідно пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже заборгованість, яка виникла у зв`язку з несплатою відповідачем податків задекларованих у податкових деклараціях є узгодженою.

Статтею 59.1 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

З метою погашення податкового боргу, контролюючим органом було вжито заходів, передбачених статтею 59 ПК України, а саме: направлено податкову вимогу від 08.11.2018 №173585-51 на податкову адресу відповідача, однак поштовий конверт повернувся із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 ПК податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що податкова вимога від 08.11.2018 №173585-51 та податкове повідомлення-рішення від 12.06.2019 № є належним чином врученими ТОВ «Камертон».

Станом на час вирішення спору по суті в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження сплати відповідачем самостійно узгоджених грошових зобов`язань, як і доказів оскарження наведеної вище вимоги та податкового повідомлення-рішення.

Положеннями пункту 95.1 статті 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з пунктом 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

В пункті 95.3 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Підсумовуючи наведене суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Камертон» податкового боргу у розмірі 7339,16 грн.

Що ж стосується накладення арешту на рахунки відповідача слід звернути увагу на наступне.

Згідно із підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків (п. 94.4 ст. 94 ПК України).

Між тим, арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Із системного тлумачення положень статті 94 ПК України судом не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Положення статті 94 ПК України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.

Натомість приписи статті 94 ПК України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

З аналізу наведеного правового регулювання суд приходить до такого правового висновку, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (податкової палати) від 27 листопада 2018 року справа №820/1929/17.

Згідно наданої контролюючим органом інформації, у ТОВ «Камертон» відсутнє будь-яке майно, у тому числі транспортні засоби.

Таким чином, враховуючи положення підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача в межах суми податкового боргу.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Приймаючи до уваги те, що матеріали адміністративної справи не містять в собі доказів понесення позивачем судових витрат пов`язаних із залученням свідків та проведення експертиз, а стягнення сплаченого судового збору, з урахуванням приписів КАС України не передбачено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ГУ ДПС у Вінницькій області суми сплаченого ним судового збору.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 77, 139 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, Харківське шосе, б. 7, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камертон» (03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, б. 6-Д, ) про стягнення заборгованості та накладення арешту на кошти та інші цінності задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Камертон» (03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, б. 6-Д, ) до Державного бюджету України податковий борг на загальну суму 7339 (сім тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 16 коп.

3. Накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Камертон» (03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, б. 6-Д, ), що відкриті в установах банків на суму податкового боргу у розмірі 7339 (сім тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 16 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева