Справа № 640/12002/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Бужак Н. П., Карпушової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року

у справі №640/12002/19 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм»

до відповідача Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" (надалі - позивач, ТОВ "Юрія-Фарм") з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач, Офісу великих платників податків ДФС), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про відсутність повноважень у відповідача для прийняття спірних рішень, а також вказує про відсутність обставин порушення ним вимог індивідуальних ліцензій та подання звітів у строки встановлені законом. Окрім цього, ТОВ "Юрія-Фарм" стверджувало про порушення контролюючим органом вимог в частині оформлення акту перевірки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 11-г, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" (036802, м. Київ, вул. М. Амосова, б. 10, ) суму сплаченого ним судового збору у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення в частині задоволення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що контролюючим органом, серед іншого встановлено порушення позивачем пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" за індивідуальними ліцензіями №60 від 23.07.2018 року, №122 від 22.10.2015 року та статті 10 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" за індивідуальною ліцензією №35 від 15.03.2016 року.

Крім того, апелянтом заявлене клопотання, в якому останній просив здійснити заміну сторони у справі на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537.

Відповідно до частини 1 статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 утворено, як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, реорганізувавши деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів задовольнила клопотання представника Офісу великих платників податків Державної податкової служби, здійснивши процесуальне правонаступництво відповідача у справі з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Офіс великих платників податків Державної податкової служби.

Позивачем не подано до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апелянта не підлягає задоволенню в частині оскарження, а рішення суду першої інстанції прийнято правомірно, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що співробітниками Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за контрактами, за контрактами (угодами): від 15.01.2018 року №51-18/У за період з 15.01.2018 року по 15.02.2019 рік, від 10.04.2017 року №10-04-17/ITL за період з 24.10.2018 року по 15.02.2019 рік, №51-17/У від 16.11.2017 року за період з 16.11.2017 року по 15.02.2019 року та з питань дотримання вимог індивідуальних ліцензій на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України №34 від 15.03.2016 року, №35 від 15.03.2016 року, №122 від 22.10.2015 року, №60 від 27.03.2018 року.

За результатом перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 13.03.2019 року №692/28-10-14-02/30109129 (надалі - акт перевірки).

В акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" за індивідуальними ліцензіями №60 від 23.07.2018 року, №122 від 22.10.2015 року та статті 10 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" за індивідуальною ліцензією №35 від 15.03.2016 року.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки в цій частині ТОВ "Юрія-Фарм" подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 05.04.2019 року №17613/10/28-10-14-02-02 висновки акту від 13.03.2019 року №692/28-10-14-02/30109129, залишено без змін.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.04.2019 року:

- №, яким до позивача за порушення пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 473333,46 грн. (надалі - оскаржуване рішення №1);

- №, яким до ТОВ "Юрія-Фарм" за порушення статті 10 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 34000,00 грн. (надалі - оскаржуване рішення №2).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.06.2019 року №28121/6/99-99-11-04-01-15 скаргу позивача на оскаржувані рішення залишено без задоволення, а останні без змін.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що в акті перевірки не відображено суть порушення позивачем положень статті 10 Декрету №19-53, а виключно наведено нормативно-правове регулювання спірних правовідносин. Фіксування суті порушення в розрахунку до податкового повідомлення-рішення чинним законодавством не передбачено та суперечить принципам об`єктивності, а отже податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, підлягало скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині, з огляду на наступне.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів рішення суду в цій частині не переглядає.

В частині скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що Національним банком України видано резиденту України ТОВ "Юрія-фарм" індивідуальну ліцензію №35 від 15.03.2016 року на розміщення валютних цінностей за межами України, яка дозволяє розмістити валютні цінності на рахунках за межами України власнику ліцензії на рахунках: № НОМЕР_1 - поточний рахунок типу "А" (депозитний Щ рахунок до запитання) у доларах США, № НОМЕР_2 - поточний рахунок типу "А" (депозитний рахунок до запитання" в узбецьких сумах, № НОМЕР_3 поточний рахунок типу "П" (транзитний рахунок) в узбецьких сумах в Яккасарайском филиале Акционерного Инновационно Коммерческого банка "Ипак Йули" (Республіка Узбекистан), уповноважений банк - Києво-Святошинське відділення ПАТ КБ "Хрещатик" (м. Київ), строк дії ліцензії з 01.04.2016 по 31.03.2017.

З акту перевірки вбачається, що позивачем надано Зміни до індивідуальної ліцензії №35 від 15.03.2016 року на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України (лист від 21.04.2016 №24-УЇ" 0023/35149), згідно яких внесено зміни в пункт 3 індивідуальної ліцензій, а саме: "Пункт 3 викласти в такій редакції: "Уповноважений банк: Печерська філія ПАТ КБ "Приватбанк" (м. Київ)".

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 ліцензії власник ліцензії зобов`язаний виконувати вимоги Положення про порядок видачі Національного банку України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України, і затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року за №485, зі змінами (далі - Положення №485), у тому числі подавати звіт про рух валютних цінностей за рахунком (додаток 9 до Положення) до контролюючого органу, у якому власник цієї ліцензії перебуває на обліку, та до Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України, а також подавати до цього підрозділу Національного банку України документи, що свідчать про здійснення обов`язкового продажу іноземної валюти (п. 5.3 глави 5 Положення №485).

Пунктом 6.1 глави 6 Положення №485 власник ліцензії (юридична особа / фізична особа - підприємець) зобов`язаний надсилати інформацію про операції за рахунком (першим звітним місяцем є календарний місяць, протягом якого була видана ліцензія) відповідно до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 01 березня 2016 року №129 (звіт за формою N 2-ПБ та інші документи, визначені цією формою).

Згідно "Правил організації статистичної звітності", що подається до НБУ, затверджених Постановою Правління НБУ від 01.03.2016 року №129, форма №2-ПБ надсилається підприємствами (організаціями), небанківськими фінансовими установами, банками та фізичними особами - підприємцями, власниками індивідуальних ліцензій на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України, не пізніше 11 робочого дня місяця, наступного за звітним: звіт у форматі ХМL - через веб-портал Національного банку України; на паперових носіях - розшифровка за всіма проведеними операціями та копії банківських виписок - Департаменту фінансового моніторингу.

Відповідно до пункту 7.1. глави 7 Положення №485 розміщення власником ліцензії валютних цінностей на рахунку та/або проведення через цей рахунок інших операцій без отримання ліцензії, та/або порушення вимог цього Положення тягне за собою відповідальність згідно із законодавством України.

Положеннями частини 1 статті 10 Декрету №19-53 встановлено порядок, види, форми і терміни подання звітності резидентами і нерезидентами про їх валютні операції визначаються НБУ за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, з урахуванням чинного законодавства України.

При цьому, несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 16 цього Декрету (ч. 2 ст. 10 Декрету №19-53).

Відповідно до абзацу 1 та 7 частини 2 статті 16 Декрету №19-53 до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції - штраф у сумі, що встановлюється НБУ.

Згідно підпункту 2.8 пункту 2 Положення №49 несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції, накладання штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано, що податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року № прийнято відповідачем внаслідок допущення ТОВ "Юрія-Фарм" порушені положень статті 10 Декрету №19-53.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано, що зміст акту перевірки не містить в собі інформації про порушення позивачем статті 10 Декрету №19-53, а саме який звіт не поданий/поданий із порушенням граничних термінів, факти приховування або перекручення звітності про валютні операції тощо.

Проте, дані обставини зафіксовані в розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що дане порушення є суттєвим і є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення, з наступних підстав.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 року за №1300/27745 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (далі - Порядок №727), який розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Податковий кодекс) та Митного кодексу України (далі - Митний кодекс) для застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів (далі - платники податків) дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до пункту 2 Порядку №727 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно із пунктами 1-5 розділу II Порядку №727 результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а у разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.

Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, який проводив перевірку, а також посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою).

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Звідси слідує, що акт перевірки є носієм доказової інформації, у якому, серед іншого, має бути чітко описано факти виявлених порушень.

В свою чергу, акт перевірки є підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, у випадку фіксації в них порушень платником податків, серед іншого валютного законодавства.

Оскільки, в акті перевірки не відображено суть порушення позивачем положень статті 10 Декрету №19-53, а виключно наведено нормативно-правове регулювання спірних правовідносин. Фіксування суті порушення в розрахунку до податкового повідомлення-рішення чинним законодавством не передбачено та суперечить принципам об`єктивності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом не зафіксовано у спосіб встановлений законом факт порушення ТОВ "Юрія-Фарм" статті 10 Декрету №19-53, що, в свою чергу, зумовлює наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним на відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Допустити заміну Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на його правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби.

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Н. П. Бужак

О. В. Карпушова