Справа № 340/5576/20
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/5576/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Відділу реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської ради міста Кропивницького (далі відповідач) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить:
- скасувати рішення від 19.10.2020 про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати відповідача зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою місця проживання її матерії ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивачем обґрунтовано тим, що відсутність місця проживання її малолітньої доньки ОСОБА_3 за місцем її фактичного проживання суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Таким чином, відповідач, відмовляючи у здійсненні реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання її матері, діяв без урахування інтересів дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дитини та Закону України "Про охорону дитинства".
Ухвалою від 14.12.2020 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду у прядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.46).
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши наявні в справі матеріали суд дійшов наступних висновків.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася донька ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12).
В графі "Батько дитини" записано ОСОБА_4 .
Як зазначила позивачка, з 16.11.2019 р. вони з донькою з ОСОБА_4 не спілкуються, не проживають разом. Дитина народилася поза шлюбом. На теперішній час ОСОБА_4 відмовляється спілкуватися, долею дитини не цікавиться, тим самим усунувшись від виконання обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, що унеможливлює отримання письмової згоди батька на реєстрацію дитини за місцем проживання матері. Спір між батьком та матір`ю дитини щодо визначення їх місця проживання відсутній. Місце теперішнього проживання батька дитини невідоме, що підтверджується зверненням до Відділу поліції в Кіровоградській області, а також відповідно до ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2020 р., в якій визначено, що ОСОБА_4 знятий з реєстрації в судовому порядку і місце його теперішнього знаходження невідомо (а.с.20-21).
19.10.2020 р. позивачка звернулась до Відділу реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської ради міста Кропивницького з заявою № 058793/01-2020 про реєстрацію місця проживати малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами розгляду якої 19.10.2020 р. прийнято рішення у реєстрації місця проживання відмовлено (а.с.17-18).
Причиною відмови у реєстрації місця проживання вказано відсутність згоди батька дитини.
Позивачка, вважаючи відмову в реєстрації протиправною, звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі Закон №1382) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Статтею 6 Закону №1382 передбачено, що у разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).
Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.
Так, пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:
особа не подала необхідних документів або інформації;
у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;
звернулася особа, яка не досягла 14 років.
Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.
Пункт 18 Правил реєстрації місця проживання містить положення щодо обов`язковості реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника за згодою інших законних представників.
Зокрема, пункт 18 Правил передбачає наступне:
"У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування)".
На підставі наведених вище нормативно-правових положень суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої доньки позивача без наявності на це письмової згоди її батька прийняте на підставі вищенаведених норм чинного законодавства.
Такий висновок повністю узгоджується з приписами наведених вище положень ст. 6 Закону №1382 в тій частині, що реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників (згідно статті 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей), а також пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, яким, зокрема передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
При цьому, суд не погоджується з доводами позивача про те, що спірне рішення є неправомірними, оскільки прийняте відповідачем без врахування того факту, що між позивачем і батьком її доньки відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, а також без урахування інтересів дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дітей та Закону України "Про охорону дитинства".
З цього приводжу суд вважає за необхідне звернути увагу на зміст пункту 19 Правил реєстрації місця проживання, відповідно до якого працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.
Отже, до повноважень працівника органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг не належить перевірка правомірності документів, поданих особою для реєстрації місця проживання, а також оцінка будь-яких особистих, сімейних обставин заявника, у т.ч. з`ясування причин відсутності письмової згоди батька дитини на її реєстрацію за місцем проживання матері, а також визначення найкращого рішення в інтересах такої дитини.
Таким чином, при вирішенні питання щодо реєстрації дитини за місцем проживання відповідач не наділений дискреційними повноваженнями, які б надавали йому право приймати найкраще рішення в інтересах дитини з декількох можливих варіантів рішень.
При вирішенні вказаного питання функції відповідача обмежені виключно перевіркою відповідності наданого пакету документів тим вимогам, які визначені Законом №1382 та Правилами реєстрації місця проживання, і у випадку відповідності поданого пакету документів таким вимогам у відповідача виникає обов`язок здійснити відповідну реєстрацію, а у випадку невідповідності обов`язок відмовити у здійсненні такої реєстрації.
Тобто, відповідач позбавлений дискреційних повноважень в питаннях реєстрації дитини за місцем проживання, і не може на свій розсуд вирішувати, яке рішення може бути найкращім для дитини під час розгляду заяви одного з батьків про реєстрацію дитини за місцем проживання.
Також, слід розмежовувати підстави визначення місця проживання дитини, які закріплені у ст.29 ЦК України та ст.160-161 Сімейного кодексу України, та підстави для реєстрації дитини за місцем проживання, які визначені у Законі №1382 та конкретизовані у Правилах реєстрації місця проживання.
Згідно ст.3 Закону №1382 реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
При цьому, місце реєстрації особи і місце її реального постійного проживання можуть не співпадати.
При визначенні місця проживання дитини на підставі положень ст.29 ЦК України та ст.ст.160-161 Сімейного кодексу України головним є не те, де дитина юридично зареєстрована, а те, з ким фактично вона проживає. Отже, саме при вирішенні цього питання, якщо згоди щодо цього не дійшли батьки дитини, уповноваженими на те органами, зокрема, органом опіки та піклування або судом при розгляді спору щодо визначення місця проживання дитини, і повинні враховуватися вимоги Конвенції про права дитини при прийнятті рішень, які б якнайкраще відповідали інтересам дитини.
Однак, даний спір не є спором щодо визначення місце проживання дитини з одним з батьків, який за своєю правовою суттю є спором цивільним і відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України може бути вирішений органом опіки та піклування або судом в порядку цивільного судочинства.
Слід зазначити, що порядок вирішення такого спору органом опіки та піклування конкретизований у пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008, та передбачає подання відповідної заяви службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, до якої слід долучити копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про шлюб та докази розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).
Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.
Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.
Суд зазначає, що закріплений у п. 18 Правил реєстрації місця проживання порядок реєстрації місця проживання дитини у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами як раз і направлений на забезпечення інтересів дитини та дотримання положень ст.29 ЦК України, ст.160-161 Сімейного кодексу України, оскільки вимагає підтвердження письмової згоди на реєстрацію дитини від двох батьків, а у випадку відсутності підтвердження згоди одного з батьків (незалежно від причин такої відсутності), вимагає підтвердження дотримання інтересів дитини відповідним рішенням органу опіки та піклування або суду.
Посилання позивача на те, що між нею та батьком її дитини не існує спору щодо місця проживання дитини, суд відхиляє, оскільки згода двох батьків на реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, має бути належним чином підтверджена органу реєстрації. Таким належним підтвердженням згідно з п.18 Правил реєстрації місця проживання може бути письмова згода другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву на реєстрацію, або ж засвідчена в установленому порядку письмова згоди другого з батьків.
Аналогічний правовий висновок міститься також в Постанові Верховного Суду від 27.04.2020 року по справі №642/5375 та від 11.07.2019 року по справі №296/8587/16-а.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за діючим законодавством реєстрація позивачем своєї дитини за місцем її проживання без надання органу реєстрації письмової згоди на це батька дитини можлива на підставі відповідного рішення органу опіки та піклування або ж суду про визначення місця проживання дитини.
При цьому, така законодавча умова не може розцінюватися як свавільне втручання в права та інтереси дитини. Більш того, саме з метою забезпечення прав та інтересів дитини пункт 18 Правил реєстрації місця проживання і передбачає необхідність надання таких документів одним з батьків.
Також, враховуючи ст.2 Закону №1382, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Випадки відхилення від цього принципу окремими органами влади не можуть впливати на вирішення даного спору по суті, оскільки такі випадки (за наявності) можуть бути предметом окремого оскарження.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України.
Відповідно до підпункту 15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Л.І. Хилько