Справа № 420/6033/20
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6033/20
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кравець О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Зонт» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року по справі № 420/6033/20, прийнятого у порядку письмового провадження у складі судді Харченко Ю.В., за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Зонт» до Ренійської міської ради Одеської області про визнання протиправним та нечинним рішення,

В С Т А Н О В И В:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

08 липня 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Зонт» звернулось до суду з позовом до Ренійської міської ради Одеської області, в якому просило визнати протиправним та нечинним Рішення Ренійської міської ради Одеської області ХХХ сесії сьомого скликання від 26.06.2018р. №465-VІІ «Про встановлення розмірів орендної плати за землю на 2019 рік на території Ренійської міської ради Ренійського району Одеської області», в частині визначення розміру орендної плати за землю, встановленого пунктом 11.02 для земель промисловості для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, в додатку 1 "Розмір орендної плати за землю, розміри орендної плати встановлюються на 2019 рік», затвердженому Рішенням Ренійської міської ради від 26.06.2018року №465-VІІ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в задоволенні позову ТДВ «Зонт» відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТДВ «Зонт» подало апеляційну скаргу, у якій вважає вказане рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до невірного висновку, що договір оренди земельної ділянки площею 6347 кв.м. з кадастровим номером :02:007:0010 між позивачем і відповідачем не укладений станом на час прийняття оскаржуваного рішення. Серед долучених до позову доказів позивач надав копію листа відповідача від 20.01.2017 року, в якому відповідач зазначив, що повідомляє орендаря, тобто позивача, за договором оренди від 30.01.2006 року, про підпункт 2 пункту 1 рішення Ренійської міської ради №59 - VII від 29.01.2016 року, яким з 01.01.2016 року встановлено орендну плату на території Ренійської міської ради у розмірі 3% від -нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно позивач з 2016 року перераховує відповідачу орендну плату у розмірі 3% від - нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Однак, у червні 2020 року позивач дізнався, про наявність Рішення XXX сесії сьомого скликання Ренійської міської ради Одеської області від 26.06.2018 року №465-УІІ «Про встановлення розмірів орендної плати за землю на 2019 рік на території Ренійської міської ради» (далі- оскаржуване рішення ), яким відповідно до додатку 1 до вказаного рішення затверджено розмір орендної плати за землю з 01.01.2019 року на 2019 рік, у відсотках від нормативно грошової оцінки залежно від категорії земель та цільового призначення земельної ділянки, та визначено, що за землі промисловості за кодом 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості відповідач призначив орендну плату у розмірі 4 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Так, позивач, не погоджувався на орендну плату у розмірі 4 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, не знав про прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, не укладав відповідну додаткову угоду, а відповідач порушив принцип рівності учасників договору та принцип свободи договору з моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі, адже з моменту укладання договору оренди припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та у подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №1917/1188/2012 (№826/1291/17)).

Апелянт вказує на те, що відповідач своїм рішенням безпідставно та протиправно змінив розмір орендної плати, яка безпосередньо стосується позивача. Про оскаржуване рішення від 26.06.2018 року №465-VII, яким відповідач в імперативному порядку змінив ставку орендної плати, позивач дізнався у червні 2020 року з отриманої позовної заяви, що підтверджується датою написання позовної заяви відповідачем та додатками до неї, де зазначене додане оскаржуване рішення відповідача №465-УІІ.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2021 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції встановлено, що ТДВ «Зонт» є власником об`єкту нерухомого майна- виробничого приміщення промислового цеху, розташованого за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Леніна, 98, загальною площею 2138,70 кв.м., придбане позивачем 10.04.2002 року за договором купівлі-продажу (а/с 9).

Зазначене приміщення позивача розташоване на земельній ділянці площею 6347 кв.м. з кадастровим номером :02:007:0010, яка належить на праві власності Ренійській міській раді, та має цільове призначення: 11.02, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, відноситься до категорії земель- землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Вказана земельна ділянка була передана позивачу на підставі договору оренди від 30.01.2006 року, зареєстрованому у Ренійській районній філії ДЗК, про що вчинений запис у Державному реєстрі земель від 07.02.2007 року (а/с 10-12).

Згідно з пунктом 8 вказаного Договору, його укладено строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк ,термін дії вказаного договору сплинув 08.02.2017 року..

У лютому 2017 року Ренійською міською радою Одеської області позивачеві був надісланий лист від 20.01.2017 року, у якому повідомлено, що за договором оренди від 30.01.2006 року, та підпунктом 2 пункту 1 рішення Ренійської міської ради №59 - VII від 29.01.2016 року, з 01.01.2016 року встановлено орендну плату на території Ренійської міської ради у розмірі 3% від нормативно -грошової оцінки земельної ділянки (а/с 17-18).

У червні 2020року на адресу ТОВ «Зонт» надійшла позовна заява від Ренійської міської ради Одеської області, датована 25.05.2020 року, адресована Господарському суду Одеської області, з вимогою про стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, де відповідач, як на підставу своїх вимог посилається на Рішення XXX сесії сьомого скликання Ренійської міської ради Одеської області від 26.06.2018 року №465-VII «Про встановлення розмірів орендної плати за землю на 2019 рік на території Ренійської міської ради», яким відповідно до додатку 1 до вказаного рішення затверджено розмір орендної плати за землю з 01.01.2019 року на 2019 рік, у відсотках від нормативно грошової оцінки залежно від категорії земель та цільового призначення земельної ділянки, та визначено, що за землі промисловості за кодом 11.02, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості відповідач визначив орендну плату у розмірі 4 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (а/с 62-65).

Не погоджуючись з рішенням «Про встановлення розмірів орендної плати за землю на 2019 рік на території Ренійської міської ради Ренійського району Одеської області» від 26.06.2018р. №465-VІІ, в частині визначення розміру орендної плати за землю, встановленого пунктом 11.02 для земель промисловості для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, в додатку 1 "Розмір орендної плати за землю, розміри орендної плати встановлюються на 2019 рік», позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Зонт» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно ст. ст. 19, 140 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положень ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України від 21.05.1997, № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» ( надалі ,Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч.1 та 2 ст.59 Закону № 280/97-ВР Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди), шляхом укладання договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 122 Земельного Кодексу України встановлено, що саме до повноважень сільських, селищних, міських рад відноситься передача земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд наголошує, що згідно вищенаведених законодавчих норм Ренійська міська рада є саме тим органом місцевого самоврядування, котрий наділений відповідними повноваженнями представляти відповідну територіальну громаду в питаннях передачі в оренду земель комунальної власності для всіх потреб.

Як вірно встановлено судом 1-ої інстанції , земельна ділянка площею 6347 кв.м. з кадастровим номером :02:007:0010, яка належить на праві власності Ренійській міській раді, та має цільове призначення: 11.02, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, відноситься до категорії земель- землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення була передана позивачу на підставі договору оренди від 30.01.2006 року, зареєстрованому у Ренійській районній філії ДЗК, про що вчинено запис у Державному реєстрі земель від 07.02.2007 року № 004 (а/с 10-12).

Згідно з пунктом 8 вказаного Договору, його укладено строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

У передбачений ст. 33 Закону України «Про оренду землі» строк ТДВ «ЗОНТ» не скористалося переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та не повідомило про це Ренійську міську раду, тому вищезазначений договір оренди землі припинив свою дію 08.02.2017 року, у зв`язку із закінченням десятирічного строку.

Враховуючи умови Договору, а також дату його державної реєстрації -07.02.2007 року, термін дії вказаного договору сплинув 08.02.2017 року.

Окрім того, 10.02.2017 року Ренійською міською радою (за вих. № 06/122) (а/с 66) на адресу ТДВ «ЗОНТ» був направлений лист-повідомлення про заперечення у поновленні вищезазначеного договору оренди (а/с 67зб), на який ТДВ «ЗОНТ» будь-яким чином не відреагувало, у зв`язку з чим додаткова угода про поновлення вищезазначеного договору оренди землі укладена не була.

Вказані обставини сторонами у справі не заперечуються.

Разом з тим, спірне рішення Ренійської міської ради «Про встановлення розмірів орендної плати за землю на 2019 рік на території Ренійської міської ради Ренійського району Одеської області» від 26.06.2018р. №465-VІІ, у тому числі, в частині визначення розміру орендної плати за землю, встановленого пунктом 11.02 для земель промисловості для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, в додатку 1 "Розмір орендної плати за землю, розміри орендної плати встановлюються, зокрема, на 2019 рік», затверджене рішенням Ренійської міської ради 26.06.2018 року.

Отже, на момент прийняття оскаржуваного позивачем рішення, та встановлення розміру орендної плати на 2019 рік, між ТДВ «Зонт», та Ренійською міською радою Одеської області були відсутні чинні договірні відносини щодо оренди земельної ділянки площею 6347 кв.м. з кадастровим номером :02:007:0010, а відтак, оскаржуване рішення жодним чином не впливало на права, обов`язки, та охоронювані законом інтереси Товариства з додатковою відповідальністю «Зонт» в частині визначення розміру орендної плати на 2019 рік.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає , що спірне рішення міської ради, на момент його прийняття будь-яким чином не порушувало прав, свобод чи інтересів позивача та погоджується із висновком суду 1-ої інстанції , що доводи позивача відносно порушення його прав, свобод чи інтересів є цілком абстрактними, так як не містять жодного обґрунтування негативного впливу спірним рішенням Ренійської міської ради Одеської області на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси, натомість свідчать лише про фактичну незгоду товариства з додатковою відповідальністю «Зонт» зі спірним рішенням, що, на думку суду, у жодному разі не є тотожним порушенню прав, свобод чи інтересів.

Апеляційний суд зауважує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

З аналізу норм процесуального законодавства вбачається, що обов`язковою умовою визнання рішення протиправним є порушення у зв`язку з прийняттям відповідного рішення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а також невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв відповідне рішення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції правильно вирішено справу без порушення норм процесуального та матеріального права, повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні

Апеляційний суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції, яке слід залишити без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги .

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст.6, 13, ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308,311,п.1 ч.1 ст.315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Зонт» залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне рішення складене та підписане 19 березня 2021 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.