Справа № 380/12194/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

22 березня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у письмовому провадженні клопотання відповідача 1 про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Сенів Анни Богданівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування державних реєстрацій земельних ділянок, скасування реєстрації прав власності,-

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі відповідач 1), Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Сенів Анни Богданівни (далі відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі третя особа), в якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :07:007:0162, здійснену Відділом у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.12.2018;

- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :07:007:0163, здійснену Відділом у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.12.2018;

- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :07:007:0164, здійснену Відділом у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.12.2018;

- скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельної ділянки за кадастровим номером :07:007:0162 згідно запису про право власності №29371105 від 06.12.2018;

- скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельної ділянки за кадастровим номером :07:007:0163 згідно запису про право власності №29371812 від 06.12.2018;

- скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельної ділянки за кадастровим номером :07:007:0164 згідно запису про право власності №29373142 від 06.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державну реєстрацію вищевказаних земельних ділянок здійснено з грубим порушенням ст.ст. 60, 61 Земельного кодексу України, ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України, ч. 6 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст. 19 Конституції України (віднесення зареєстрованих земельних ділянок до земель водного фонду України та порушення прибережної захисної смуги водного об`єкту), а за її наслідками порушено права мешканців вул. Кримської та АДРЕСА_1 , визначені ст. 13 Конституції України та Орхуської конвенції.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 24.12.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 22.01.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 19.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача 09.02.2021 подав клопотання про закриття провадження у справі. Звернув увагу суду, що предметом позову є скасування права власності на земельні ділянки, які перебувають у приватній власності ОСОБА_2 . Вказане свідчить про приватно-правовий характер спірних правовідносин, а тому спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства і повинен вирішуватися за правилами ЦПК України. Якщо порушення своїх прав позивач вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які він вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів позивача, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Приватний нотаріус Сенів А.Б. 12.02.2021 подала відзив на позов, у якому зазначила, що права позивача жодним чином не порушувала, учасником цивільних правовідносин між сторонами правочину не була, процесуальна заінтересованості в предметі спору не має, підстав для відмови у державній реєстрації речових прав не було. Просила виключити її зі складу відповідачів та визначити процесуальний статус як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Третя особа, ОСОБА_2 16.02.2021 подала пояснення щодо позову в яких зазначила, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, визначений Кодексом адміністративного судочинства України. Позивачем не доведено право на адміністративний позов. Позивач покликається на правові позиції Верховного Суду, які не можуть бути застосованими у цій справі, оскільки сформульовані не в аналогічних справах. Спірні правовідносини виникли не з приводу передачі земельної ділянки з комунальну у приватну власність (яка відбулася у 2010 році), а з приводу поділу цієї земельної ділянки у грудні 2018 року за ініціативою її приватного власника. Звернула увагу суду, що оспорена позивачем державна реєстрація земельних ділянок здійснена за заявою ОСОБА_2 , а не за заявою позивача. Вважає, що за позовом про скасування державної реєстрації речових прав відповідачем може бути особа, щодо права якої здійснено такий запис, а не суб`єкт владних повноважень. Просила провадження у справі закрити.

Позивач 04.03.2021 надав відповідь на пояснення третьої особи, в якій зазначив, що саме державна реєстрація поділу земельних ділянок була здійснена з грубим порушенням законодавства, внаслідок чого порушено права жителів вулиці Кримської та вулиці Бучми у публічно-правовій сфері, визначені Конституцією України та Орхуською конвенцією. Тому, спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а судова практика, на яку посилається позивач, застосовна до цієї справи. Щодо строку звернення до суду зазначив, що подав з приводу цього детальні письмові пояснення від 19.01.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

З огляду на те, що розгляд цієї справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, за наявними матеріалами, суд вирішив це клопотання розглянути у порядку письмового провадження.

Розглядаючи питання щодо закриття провадження у справі суд керується таким.

Вимогами у цій справі є визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельних ділянок та скасування державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності відповідних земельних ділянок.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною 1 ст. 5 КАС України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями ч. 1 ст. 7 КАС України, визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України, передбачено, що позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З позиції суду, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (відмову у державній реєстрації прав), і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Якщо ж позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, наявний спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 28.11.2018 у справі №490/5986/17.

Справа, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (реєстрацію земельних ділянок), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, адже реєстраційні дії та рішення прийняті за заявою ОСОБА_2 , як власника земельної ділянки.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто такі були вчинені за заявою іншої особи, відповідний спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються окрім вимог про скасування оспорюваного рішення також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 15.01.2020 у справі №821/412/17.

Враховуючи викладене, суд висновує, що дана справа не є публічно-правовим спором та не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок, відповідно, не дозволяє суду розглядати інші клопотання учасників справи, зокрема, стосовно пропуску строків звернення до суду, призначення експертизи тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення суб`єктів владних повноважень можуть бути підставою виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових або службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, оскільки відносини з приводу набуття та реалізації громадянами, юридичними особами прав щодо земельних ділянок є приватноправовими, слід роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки за подання позову сплачено судовий збір в сумі 5044,80 грн., суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, слід повернути позивачу сплачений судовий збір.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 4, 5, 7. 19, 166, 238, 239, 241-246, 256, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

1. Клопотання відповідача 1 про закриття провадження у справі задовольнити.

2. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Сенів Анни Богданівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування державних реєстрацій земельних ділянок, скасування реєстрації прав власності закрити.

3. Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України сплачений судовий збір у сумі 5044 (п`ять тисяч сорок чотири) грн. 80 коп.

4. Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кравців О.Р.