Справа № 640/30320/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року м. Київ № 640/30320/20

11:26

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02094, м. Київ, бул. Праці, 1/1)

до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32)

третя особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання протиправними та скасування постанов від 11.11.2020, -

за участю сторін:

представника позивача: Дещенко О.М.

представника відповідача: не прибув

третьої особи: не прибув

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - ОСОБА_1 , у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 11.11.2020 року ВП №63569551 про стягнення виконавчого збору в сумі 20 000,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 11.11.2020 року ВП №63569551 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 195,30 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 11.11.2020 року ВП №63569551 про відкриття виконавчого провадження.

Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відкриття виконавчого провадження здійснено безпідставно, оскільки Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією станом на 16 березня 2020 року добровільно виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року по справі №640/15579/19, а саме заяви про реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання повторно були розглянуті та прийняті відповідні рішення. Відтак, виконання рішення суду в частині повторного розгляду заяв ОСОБА_1 щодо реєстрації місця проживання здійснено двічі - 16 березня 2020 року та 09 липня 2020 року, тобто до видачі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва №640/15579/19 від 09 вересня 2020 року.

Також в обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що виконавчий збір не стягується після спливу строку на добровільне виконання рішення суду, якщо державний виконавець не вчиняв дії, а боржник добровільно виконав рішення суду. Для стягнення виконавчого збору з боржника державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, а не тільки винести постанову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку вимог статті 287 Кодексу адміністративного судочинства.

У призначене судове засідання представник відповідача не прибув, надав до суду копії матеріалів виконавчого провадження.

Неявка у призначене судове засідання представників учасників справи, повідомлених про дату, час та місце розгляду справи у передбачений статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України спосіб, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №63569551 з примусового виконання виконавчого листа №640/15579/20, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 09 вересня 2020 року.

Так, 11 листопада 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пиляєм С.І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження щодо зобов`язання Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання та про зняття з реєстрації місця проживання та прийняти відповідні рішення.

Пунктом 2 вказаної постанови боржнику надано 10 робочих днів на виконання рішення суду.

Також, пунктом 3 вказаної постанови вказано про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 20 000,00 грн.

Крім того, 11 листопада 2020 року державним виконавцем прийнято:

- постанову про стягнення виконавчого збору, яка обґрунтована тим, що станом на 11 листопада 2020 року судове рішення боржником не виконано, будь-яких доказів виконання такого рішення матеріали виконавчого провадження не містять;

- постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 195,30 грн, які нараховані відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 14 лютого 2019 року №117/6.

Незгода позивача із вказаними постановами від 11 листопада 2020 року зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

В частині позовних вимог щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону №1404-VIII.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 4 статті 4 Закону №1404-VIII передбачено перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Відповідно до вимог статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина 3 статті 26 Закону №1404-VIII).

Згідно частин 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Аналіз наведених у сукупності норм чинного законодавства свідчить, що при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження державний виконавець перевіряє виконавчий документ на відповідність вимог статті 4 Закону №1404-VIII, дотримання строків та місця пред`явлення такого документа до виконання. Суд враховує, що на державного виконавця не покладено обов`язку щодо здійснення перевірки добровільного виконання судового рішення, із заявою щодо примусового виконання якого звернувся стягувач.

Так, з наявних матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №640/15579/16, виданого 09 вересня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва щодо зобов`язання Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання та про зняття з реєстрації місця проживання та прийняти відповідні рішення.

В додаток до заяви про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2020 року стягувачем додано оригінал виконавчого листа №640/15579/19.

Оскільки, як зазначено вище, на державного виконавця не покладено обов`язку щодо здійснення перевірки добровільного виконання судового рішення при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, а законодавчо передбачених підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до розгляду матеріали справи не містять та позивачем не наведено, суд приходить до висновку про правомірність прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, в частині тверджень позивача, що Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація не отримувала копії ухвали про відкриття виконавчого провадження, суд враховує, що матеріали виконавчого провадження містять лише примірник супровідного листа від 11 листопада 2020 року №63569551/5, адресованого в т.ч. і позивачу, однак такий супровідний лист не містить ні відмітки про його скерування адресатам рекомендованим поштовим відправленням, ні копій реєстрів поштового відправлення.

Водночас, суд зазначає, що порушення вимог закону державним виконавцем щодо порядку та строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не спростовує правомірності її прийняття.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній частині та відсутність підстав для їх задоволення.

В частині вимог щодо оскарження постанов про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат, суд враховує наступне.

Вимогами статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина 3 статті 27 Закону №1404-VIII).

Згідно вимог частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що стягувач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання рішення немайнового характеру. При цьому, боржником за виконавчим документом є юридична особа.

Вимогами Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата складає 4723,00 грн., тобто розмір виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру боржником - юридичною особою становить 18 892,00 грн. (4 723,00 грн.*4).

Водночас, у постанові про відкриття виконавчого провадження, як і в постанові про стягнення виконавчого збору державним виконавцем вказано, що виконавчий збір становить 20 000,00 грн., що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

При цьому, оскаржувана постанова від 11 листопада 2020 року про стягнення виконавчого збору не містить розрахунку, з якого можна було б встановити порядок визначення розміру виконавчого збору саме у сумі 20 000,00 грн.

Крім того, згідно позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи №640/8425/19 від 16 квітня 2020 року, умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наявними матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що державним виконавцем не вживались заходи примусового виконання рішення, оскільки виконавче провадження не містить доказів повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження. Водночас, позивач стверджує, що таку постанову не отримував та про існування ВП №63569551 дізнався при отриманні оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження.

Крім того, матеріали адміністративної справи містять докази розгляду позивачем заяв ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, від 09 липня 2020 року, від 22 жовтня 2020 року про реєстрацію місця проживання, тобто виконання судового рішення в добровільному порядку.

Також, в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору вказано, що станом на 11 листопада 2020 року боржником судове рішення не виконано, однак матеріали справи не містять доказів здійснення перевірки виконання такого рішення суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з критеріїв, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 11 листопада 2020 року державний виконавець діяв без урахування всіх обставин, відтак наявні підстави для скасування такої постанови в судовому порядку.

Згідно з частиною першою та другою статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина третя статті 42 Закону №1404-VIII).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону №1404-VIII).

Отже, повноваження державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження прямо обумовлені статтею 42 Закону № 1404-VIII.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 , з змінами і доповненнями, тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 512/5).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до пункту 13 розділу IX Інструкції № 512/5 якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», затверджені види та розміри витрат виконавчого провадження.

За змістом розділу І наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» видами витрат виконавчого провадження є: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку <…> 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

У відповідності до розділу ІІ зазначеного наказу: 1) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах <…>; 2) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»; <…> 5) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2017 № 954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження» розмір плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями становить 69 грн 00 коп. (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

Таким чином, за змістом наведених норм, у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження. При цьому, Закон №1404-VIII та наведені нормативні акти не покладають на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

У постанові державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11 листопада 2020 року наведений розрахунок суми, що підлягає стягненню з боржника, а саме: виготовлення документів виконавчого провадження в сумі 13,34 грн; пересилання документів виконавчого провадження в сумі 112,96 грн; користування автоматизованою системою виконавчого провадження в сумі 69,00 грн, а всього 195,30 грн.

Оскаржувана постанова за своїм змістом відповідає вимогам Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження». Сума, визначена в оскаржуваній постанові, як і окремі її складові позивачем у даному провадженні не оскаржується.

Мотивація позивача зводиться до того, що рішення суду виконане ним до відкриття виконавчого провадження.

Водночас, доказів повідомлення державного виконавця про добровільне виконання судового рішення як до відкриття виконавчого провадження, так і в межах виконавчого провадження ні матеріали виконавчого провадження, ні матеріали адміністративної справи не містять.

Разом з тим, положення Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» не звільняють боржника при самостійному виконанні виконавчого документа від мінімальних витрат виконавчого провадження, які вже фактично поніс державний виконавець під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на папір, друк, конверти тощо).

У разі виконання рішення боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження Закон №1404-VIII передбачає виключення лише у вигляді не стягнення виконавчого збору. Так, частина дев`ята статті 27 Закону, визначає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тобто у разі самостійного виконання рішення суду боржник не несе додаткових витрат щодо сплати виконавчого збору, але фактичні мінімальні витрати виконавчого провадження боржник має сплатити.

Така позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 29.03.2019 у справі №751/4438/17, від 17.04.2019 у справі №750/6793/17, від 25.07.2019 у справі №751/4319/17, від 27.06.2019 у справі №750/7050/17, від 27.11.2019 у справі №823/461/17.

Зокрема, у постанові від 27.06.2019 у справі №750/7050/17 Верховний Суд зазначив: «Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку. Скаржник помилково ототожнює виконавчий збір із витратами виконавчого провадження».

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11 листопада 2020 року.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору..

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 11.11.2020 року ВП №63569551 про стягнення виконавчого збору в сумі 20 000,00 грн.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Стягнути на користь Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02094, м. Київ, бул. Праці, 1/1, ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук