Справа № 200/8746/20-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 р. Справа№200/8746/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е. розглянувши в порядку загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

22 вересня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 07.11.2015 року по 03.06.2020 року він проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області з 07.11.2015 по 04.11.2016 на посаді слідчого у слідчому відділі Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та з 04.11.2016 по 03.06.2020 на посаді слідчого, старшого слідчого у слідчому відділенні Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29.05.2020 (№221 о/с) позивач з 03.06.2020 звільнений зі служби в поліції за власним бажанням. Проте позивач вважає, що відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства, як роботодавця, щодо належних грошових виплат позивачу, як працівнику за період праці та під час звільнення.

А саме: позивачу не виплачувалась надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, мотивованих рапортів про встановлення та здійснення виплати такої надбавки не подавалось, видання наказів та розпоряджень про її здійснення не відбувалось, що не відповідає вимогам Закону України від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ "Про державну таємницю".

Також позивач наголошує, що відповідно до довідок наданих із УФЗБО ГУНП в Донецькій області з початку роботи у Національній поліції (з листопада 2015 року) по листопад 2017 року (включно) позивачу жодним чином не виплачувалась індексація грошового забезпечення відповідачем.

Поряд з цим, посилаючись на вимоги статті 16-2, 24 Закону України "Про відпустки" та п.12 ст. 12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач зазначає, що ним за час проходження служби не використані дні основної щорічної відпустки (за 2015 рік - 03 доби, 2016 рік - 31 доба, 2019 рік - 01 доба) та додаткової оплачуваної відпустки, як учасником бойових дій за 2017 (4 дні), 2018 (14 днів), 2020 рік (6 днів). Проте компенсація за невикористані дні виплачена не була. Позивачем розраховано, що компенсація за додаткову відпустку дорівнює 17350 гривень 32 копійки.

Разом з іншим відповідачем у повному обсязі не було виплачено доплату за роботу в нічний час, а саме: згідно довідок про доплату у нічний час Позивачу (№657-658 від 21.07.2020) та довідок №5559/302/02-2020 від 17.07.2020 та 20262/301/01-2020 від 10.09.2020, за 2015 рік позивачем відпрацьовано 16 годин у нічний час, але йому нічого сплачено не було, сума до стягнення становить 16*5,25= 84 гривні; за 2016 рік позивачем відпрацьовано 128 годин у нічний час, але йому сплачено 28 гривень 64 копійки замість 128*5,25= 672 гривні, тобто сума до стягнення становить 672-28,64 = 643 гривні 36 копійки; за 2019 рік Позивачем відпрацьовано 263 години у нічний час, але йому сплачено 803 гривні 80 копійок замість 263*5,47= 1438 гривень 61 копійка, тобто сума до стягнення становить 1438,61-803,8 = 634 гривні 81 копійка; за 2020 рік позивачем відпрацьовано 152 години у нічний час, але йому сплачено 547 гривні 80 копійок замість 152*5,47= 831 гривні 44 копійки, тобто сума до стягнення становить 831,44-547,8 = 283 гривні 64 копійка. Тобто Відповідачем на користь Позивача за час роботи в поліції протиправно не доплачено 1645 гривень 81 копійка надбавки за роботу у нічний час.

Також позивач вважає, що йому протиправно не було нараховано та виплачено надбавку до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.

На підставі викладеного позивач просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не встановлення, не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці, тобто з 07.11.2015 по 03.06.2020;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 протиправно не встановлену надбавку до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці - надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці за час роботи в Національній поліції, тобто з 07.11.2015 по 03.06.2020;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток, а саме за 2015 рік у кількості 3 діб, за 2016 рік у кількості 31 доби, за 2019 рік у кількості 1 доба;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток, а саме за 2015 рік у кількості 3 діб, за 2016 рік у кількості 3 1 доби, за 2019 рік у кількості 1 доба;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017,2018, 2019 роки загальною кількістю 24 дні;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017,2018, 2019 роки загальною кількістю 24 дні у сумі 17350 гривень 32 копійки;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати у повному обсязі грошових коштів ОСОБА_1 у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015,2016,2019 та 2020 роки;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015,2016,2019 та 2020 роки у загальній сумі 1645 гривень 81 копійка;

стягнути із Відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати понесені із розглядом справи.

17.11.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого щодо надбавки за роботу в умовах режимних обмежень зазначив, що відповідно до довідок, наданих позивачем, за 2016 та 2017 роки ним взагалі не було опрацьовано жодного документу з грифом "цілком таємно" та "таємно", у 2018 та 2020 роках позивачем опрацьовано по 1 документу відповідно, що не давало начальникам відповідних територіальних підрозділів поліції права звертатись із відповідним поданням (рапортом) про встановлення спірної надбавки. Саме по собі надання доступу та допуску до державної таємниці не надає права на отримання надбавки за службу в умовах режимних обмежень. Таким чином, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17, від 24.10.2018 у справі № 820/1033/17 та від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а, відповідач вважає, що надбавка за роботу в умовах режимних обмежень несплачена правомірно.

Щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача, відповідач наголошує, що згідно зі змінами до Порядку, внесеними постановою КМУ від 18.10.2017 № 782 з листопада 2017 року грошове забезпечення поліцейських включено до переліку доходів осіб, чиї грошові доходи підлягають індексації та які одержані в гривнях на території України і не мають разового характеру. Таким чином, до листопада 2017 року у Головного управління не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення. Отже, відсутність у певний період норми права, що встановлює механізм (порядок) проведення індексації грошового забезпечення поліцейських за період до листопада 2017 року, а також відсутність повноважень щодо самостійного врегулювання спору, на думку відповідача, повністю виключає вину Головного управління та, як наслідок, не може бути підставою для визнання протиправною бездіяльності ГУНП в області. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що вимоги позивача стосовно індексації грошового забезпечення задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності з приводу невиплати компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки та зобов`язання вчинити дані дії відповідач зазначає, що відповідно до вимог Закону №580-VІІІ та Порядку №260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та наданняїм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Отже відповідач вважає, що протиправної бездіяльності стосовно позивача щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки (2015, 2016 та 2019), допущено не було у зв`язку з відсутністю передбаченого законодавством такого обов`язку.

Щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій відповдач зазначає, що вищевказана відпустка не віднесена ЗУ "Про відпустки" до щорічних відпусток. Зважаючи на те, що додаткова відпустка, яка надається учасникам бойових дій та інвалідам війни, не належить до категорії щорічних і надається понад щорічні основну й додаткові відпустки, вона у разі невикористання не переноситься на наступний календарний рік, не продовжується у разі хвороби працівника, не ділиться на частини й не замінюється грошовою компенсацією.

Згідно з частиною 10 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Отже, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про Національну поліцію" законодавством не передбачена.

Крім того, відповідач звертає увагу, що позивачем у резолютивній частині позову заявлено про нарахування та виплату на його користь компенсації за невикористану додаткову відпустку як УБД за 2019 рік, тоді як він скористався своїм правом та використав відпустку в зазначеному році.

Щодо невиплати позивачу компенсації за службу у нічний час відповідач зазначає, що відповідно до пункту 11 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі-Порядок-260) поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Відповідач звертає увагу, що норма тривалості робочого часу в годинах у разі сорокагодинного робочого тижня є різною для кожного окремого місяця. Отже обчислення вартості однієї робочої години позивача із застосуванням кількості робочих годин - 160 у середньому для кожного місяця та у кожному році є неправильним та безпідставним. Крім того, відповідач наголошує, на неправильному обрахунку позивачем кількості годин служби у нічний час, у зв`язку із чим сума, заявлена ним до стягнення, не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних із розглядом справи відповідач наголошує, що позивачем не визначено та не конкретизовано, які саме витрати ним понесені у зв`язку із розглядом справи, а також не наведено жодних обґрунтувань з цього приводу. Таким чином відповідач вважає заявлену вимогу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 28.09.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області надати суду належним чином засвідчені копії наказів та рапортів про призначення ОСОБА_1 надбавки за час роботи в умовах режимних обмежень або пояснення у разі їх відсутності; довідки № 20262/301/01 -2020 від 10.09.2020р. Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області; довідки (додаток№1) № 7550/302/01-2020 від 10.09.2020р. Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 25.11.2020 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року клопотання Головного управління Національної поліції в Донецькій області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії здійснювати в режимі відеоконференції. Доручено проведення відеоконференції 16 грудня 2020 року.

16.12.2020 року було оголошено переву по справі до 26.12.2020 року.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії ухвалено здійснювати в режимі відеоконференції. Доручено проведення відеоконференції 26 січня 2021 року о 12 год. 00 хв. Донецькому апеляційному суду м. Маріуполя.

04.01.2021 року розгляд справи було перенесено.

26.01.2021 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії на тридцять днів. Призначено підготовче засідання на 22 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 (а.с. 15-17). Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від жовтня 2017 року позивач має статус учасника бойових дій (а.с. 19).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.11.2015 року № 11о/с ОСОБА_1 призначено слідчим Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області, присвоївши йому спеціальне звання лейтенант поліції (а.с. 26).

Згідно Наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.11.2016 року № 367 о/с ОСОБА_1 призначено слідчим Дружківського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області тощо (а.с. 27).

Відповідно Довідки-витягу за обліками управління кадрового забезпечення ГУ НП в Донецькій області, Наказом ГУ НП в Донецькій області від 12.06.2017 року № 264 о/с позивач був призначений на посаду старшого слідчого слідчого відділення Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (а.с. 29).

Згідно Функціональних обов`язків слідчого Дружківського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області на позивача були покладені обов`язки, зокрема: не розголошувати відомості, що становлять державну чи іншу охоронювану законом таємницю (п. 3.5 Функціональних обов`язків слідчого, затверджених Наказом № 686 від 09.08.2012 року, п. 4.5 Функціональних обов`язків слідчого, затверджених 03.08.2018 року, п. 4.5 Функціональних обов`язків слідчого, затверджених 08.01.2019 року та у 2020 році) (а.с. 49 - 59).

Згідно Довідки від 30.06.2020 року № 2404/12/03-2020, відповідно до Наказу від 25.10.2019 року № 463 о/с ОСОБА_1 перебував у додатковій відпустці як учасник бойових дій у період з 15.11.2019 року по 28.11.2019 року. Додаткові відпустки за 2017, 2018, 2020 роки - не використані (а.с. 60).

Як не заперечується сторонами, розпорядженням УСБУ в Донецькій області від 19.04.2013 № 149 д/ДСК, позивачу надано допуск до державної таємниці за формою 2. Наказом Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області від 25.12.2015 № 1 дск позивачу надано допуск до державної таємниці за формою 2 (припинено 01.12.2016, наказ від 01.12.2016 року № 26о/с дск). Наказом Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області від 19.12.2016 № 560 позивачу надано допуск до державної таємниці за формою 2. Розпорядженням ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 21.02.2020 року № 21.02.2020 року № 46 д/ДСК позивачу знижено допуск до державної таємниці з форми 2 до форми 3. Наказом Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області від 27.03.2020 № 7 д о/с позивачу надано допуск до державної таємниці за формою 3. Наказом Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області № 12д о/с від 03.06.2020 Позивачу припинено доступ до державної таємниці.

Відповідно Довідки № 7551/302/01 від 10.09.2020 року, у 2016 та 2017 роках позивачем не було опрацьовано документу з грифом "цілком таємно" та "таємно", у 2018 році опрацьовано - 2, у 2019 році опрацьовано - 6, у 2020 році опрацьовано - 2 (а.с. 171).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 29.05.2020 № 221 о/с позивач був звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 03.06.2020. Цим же наказом позивачу на день звільнення встановлена вислуга років у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги: 09 років 09 місяців 20 днів. Зазначено, що позивач не використав відпустки за 2015 рік у кількості 03 діб, за 2016 рік у кількості 31 доба, за 2019 рік - 01 доба (а.с28).

Відповідно до Довідки щодо виплати грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 2016 року від 21.07.2020 року № 649, індексація позивачу нарахована не була, доплата за роботу у нічний час нарахована та виплачена у грудні 2016 року - 28, 64 грн. (а.с. 30).

Відповідно до Довідки щодо виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року від 21.07.2020 року № 650 (а.с. 31) та Довідки про доплату за роботу в нічний час № 655 (а.с. 36), індексація позивачу нарахована та виплачена в загальному розмірі 831, 97 грн., доплата за роботу у нічний час нарахована та виплачена за лютий 2017 року - 63, 40 грн. (12 годин), березень 2017 року -283, 50 грн. (54 години), квітень 144,00грн. (30 годин), червень 2017 року - 227, 72 грн. (за квітень - 24 години та за травень - 18 годин), липень 2017 року - 165, 25 грн. (30 годин), жовтень 62, 50 грн. (12 годин), листопад 2017 рок - 94, 31 грн. (18 годин), грудень - 89, 49 грн. (18 годин).

Відповідно до Довідки щодо виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року від 21.07.2020 року № 651 (а.с. 32) та Довідки про доплату за роботу в нічний час від 21.07.2020 року № 656 (а.с. 37), індексація позивачу нарахована та виплачена за період з січня по грудень 2018 року, доплата за роботу у нічний час нарахована та виплачена за січень 2018 року - 98,44грн. (18 годин), лютий 2018 року - 93,75грн. (18 годин), березень 2018 року - 65,63 грн. (12 годин), квітень 2018 року -62, 87грн. (12 годин), травень 2018 року - 69, 08грн. (12 годин), червень 2018 року - 63, 25 грн. (12 годин), липень 2018 року - 66, 04 грн. (12 годин), серпень 2018- 29,83грн. (6 годин), вересень -90, 00грн (8 годин), грудень 2018 року - 89, 49 грн.

Відповідно до Довідки щодо виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року від 21.07.2020 року № 652 (а.с. 33) та Довідки про доплату за роботу в нічний час від 21.07.2020 року № 657(а.с. 38), індексація позивачу нарахована та виплачена за період з січня по грудень 2019 року, доплата за роботу у нічний час нарахована та виплачена за лютий 2019 року - 93,75грн. (18 годин), березень 2019 року - 65,63 грн. (12 годин), квітень 2019 року -99, 27грн. (18 годин), травень 2019 року - 65,63грн. (12 годин), червень 2019 року - 60, 34 грн. (12 годин), липень 2019 року - 110, 14 грн. (18 годин), серпень 2019- 85, 60грн. (18 годин), жовтень 2019 року - 156, 62 грн. (30 годин), листопад 2019 рок - 89, 49грн. (18 годин), грудень 2019 року - 10, 42 грн. (2 години).

Відповідно доДовідки щодо виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2020 року по 03.06.2020 року від 21.07.2020 року № 653 (а.с. 34) та Довідки про доплату за роботу в нічний час від 21.07.2020 року № 658 (а.с. 39), індексація позивачу нарахована та виплачена за період з січня по червень 2020 року, доплата за роботу у нічний час нарахована та виплачена в червні 2020 року за січень - травень - 547, 80 грн. (92 години).

Вищевказані довідки не містять інформації щодо виплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби.

З Довідки про доплату за роботу в нічний час за період з 07.11.2015 року по 31.12.2016 року від 21.07.2020 року № 654 доплата за роботу у нічний час нарахована та виплачена за грудень 2016 року - 28, 64 грн. (6 годин). (а.с. 35).

Згідно Довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 11.01.2021 року № 24 щодо розрахунку доплати за службу в нічний час за 2015-2020 роки ОСОБА_1 згідно з інформаційною довідкою про періоди чергування, наданою Краматорським відділом поліції та Дружківським відділенням поліції, надано розрахунок надбавки за роботу в нічний час згідно кількості відпрацьованих годин за період з 01.11.2015 року по 31.05.2020 року (а.с. 143-144).

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

За змістом статті 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та проводять видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Статтею 94 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 260 за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не встановлення, не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці тобто з 07.11.2015 по 03.06.2020 та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 протиправно не встановлену надбавку до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці - надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці за час роботи в Національній поліції, тобто з 07.11.2015 по 03.06.2020 суд зазначає наступне.

Відповідно п. 7 розд ІІ Порядку № 260, поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень, крім поліцейських, які займають посади в режимно-секретних органах, та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень, крім поліцейських, які займають посади в режимно-секретних органах), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації тощо.

Як вже було зазначено вище, матеріали справи не містять доказів виплати позивачу надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ (далі - Закон № 3855-ХІІ) залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці із ступенями секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно" надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, допуск до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Приписами частини сьомої статті 22 Закону № 3855-ХІІ обумовлено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3855-ХІІ переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі потреби підвищення громадянину форми допуску за необхідності роботи з секретною інформацією вищого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону.

Частиною другою цієї статті 22 Закону № 3855-ХІІ визначено, що скасування раніше наданого допуску до державної таємниці можливе у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, а також після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати громадянства України чи визнання його недієздатним.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону № 3855-ХІІ громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено. Порядок надання, переоформлення та скасування громадянам допуску до державної таємниці встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлено у статті 20 Закону № 3855-ХІІ.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що надання допуску до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи особи із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

Як встановлено судом перебування позивача на посаді слідчого потребувало оформлення доступу до державної таємниці, з чим сторони у цій справі погоджуються.

Як вже було зазначено вище, доступ за формою 2 було надано позивачу вперше 19.04.2013 року згідно Розпорядження УСБУ в Донецькій області, наступного разу допуск було надано Наказом Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області від 25.11.2015року. Матеріали справи не містять доказів позбавлення позивача допуску у проміжок часу з 19.04.2013 року по 25.11.2015 року, тобто Розпорядження УСБУ в Донецькій області від 19.04.2013 року діяло до прийняття іншого Наказу від 25.11.2015року, а тому позиція відповідача щодо наявності допуску лише з 25.12.2015 року підлягає відхиленню.

Проте суд зазначає, що у позивача були відсутні повноваження з приводу опрацювання документів з грифом "таємно" та "цілком таємно" у період з 01.12.2016 року по 18.12.2016 року.

Згідно викладеного вище, а саме Відповідно Довідки № 7551/302/01 від 10.09.2020 року, у 2016 та 2017 роках позивачем не було опрацьовано документу з грифом "цілком таємно" та "таємно", у 2018 році опрацьовано - 2, у 2019 році опрацьовано - 6, у 2020 році опрацьовано - 2. Таким чином, інформація, вказана в довідці, вказує на фактичне виконання позивачем своїх посадових обов`язків в частині опрацювання документу з грифом "цілком таємно" та "таємно".

Позиція відповідача з приводу того, що ОСОБА_1 у 2016, 2017 рр. не було опрацьовано жодного документа, а у 2018, 2020 році по 1 документу підлягає відхиленню, як така, що, по-перше, не грунтується на нормах законодавства, а саме: законодавець не пов`язує виникнення права на доплату за роботу в умовах режимних обмежень відповідно до кількості опрацьованих документів, по-друге, негрунтується на даних довідки № 7551/302/01 від 10.09.2020 року в частині кількості документів за 2018, 2020 роки.

Щодо посилання відповідача на практику Верховного Суду.

Згідно абз. 46 постанови Верховного Суду від 07.08.2019 року по справі № 820/5122/17, судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що до УРТЗІ Головного управління Національної поліції в Харківській області не надходило мотивованого рапорту щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень, відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядок № 260, а тому Верховний Суд погоджується з висновками судів щодо відсутності правових підстав для виплати позивачу надбавки в умовах режимних обмежень.

Тобто в постанові від 07.08.2019 року по справі № 820/5122/17 Верховний Суд акцентував увагу на необхідності наявності рапортів щодо встановлення надбавки позивачу.

Згідно абз. 28.1 постанови Верховного Суду від 24.10.2018 року по справі № 820/1033/17, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи відповідних документів (наказу керівника про установлення та виплату надбавки, рапорту керівника структурного підрозділу, письмового погодження з режимно-секретним підрозділом відповідного органу, затверджених номенклатур посад поліцейських, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці, колегія суддів вважає вірним висновок судів щодо відсутності підстав для встановлення позивачу надбавки до його посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% від посадового окладу.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядок № 260, установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

На підставі викладеного суд зауважує, що прийняття Наказу про надбавку за службу в умовах режимних обмежень належить до обов`язків керівника органу (міжрегіонального органу) поліції, а його відсутність паралельно з встановленим фактом опрацювання працівником документів з грифом "таємно" та "цілком таємно", вказує на неналежне виконання керівником своїх посадових обов`язків, а не на відсутність права на отримання такої надбавки.

Відтак враховуючи опрацьовування позивачем документи з грифом "таємно" та "цілком таємно" в певному обсязі (що сторонами не оспорюється), суд вважає що позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Згідно статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" в редакції, що діяла на час правовідносин, що виникли між сторонами, індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до вимог частини 1 статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації належать грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (до 01.01.2016) 103 відсотка (з 01.01.2016) (в дану статтю були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, який набув чинності з 01.01.2016).

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (http://www.ukrstat.gov.ua) у листопаді місяці 2015 року величина індексу споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-ІІІ (із змінами та доповненнями) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначається індексація доходів громадян. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення затвердженого Постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003 з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078 індексації належать грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що належить індексації на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Відповідно до пункту 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, суд зазначає, що на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

На підставі викладеного, посилання відповідача стосовно того, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з набранням чинності постановою КМУ № 782, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визнається незмістовною.

Суд звертає увагу, що в силу положень частини другої статті 8 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 31.01.19 у справі № 823/2249/18.

Відтак, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення поліцейських у період з листопада 2015 року по листопад 2017 року, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, та держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань.

Отже, вказані відповідачем обставини у відзиві на позов не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивачу у встановленому законом порядку.

Відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток, а саме за 2015 рік у кількості 3 діб, за 2016 рік у кількості 31 доби, за 2019 рік у кількості 1 доба та за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017,2018, 2019 роки загальною кількістю 24 дні; зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію відповідно до постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток, а саме за 2015 рік у кількості 3 діб, за 2016 рік у кількості 31 доби, за 2019 рік у кількості 1 доба та за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017,2018, 2019 роки загальною кількістю 24 дні суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон №504/96-ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.Закон №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Як вже було вказано вище, положення Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд вважає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік".

Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 805/5111/15-а, від 07 травня 2020 року у справі № 360/4127/19. Вказаний висновок підтверджено і постановою Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19.

При вирішені справи суд враховує висновки викладені в рішенні Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі "Тимошенко проти України" (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Слід зазначити, що норми Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного суду, що викладена в постанові від 19 січня 2021 року по справі № 160/10875/19, впостанові від 11 лютого 2021 року по справі № 300/598/20.

Разом з цим суд звертає увагу, що, як вже було зазначено вище, згідно Довідки від 30.06.2020 року № 2404/12/03-2020, відповідно до Наказу від 25.10.2019 року № 463 о/с ОСОБА_1 перебував у додатковій відпустці як учасник бойових дій у період з 15.11.2019 року по 28.11.2019 року.

Таким чином позовні вимоги в частині додатової відпусти за 2019 рік задоволенню не підлягають через те, що позивачем було використано додаткову відпустку за вказаний період.

З приводу власного розрахунку позивачем кількості днів додаткової відпустки, які підлягають компенсації, та визначення розміру такої компенсації (невикористані 24 дні компенсуються сумою - 17350 гривень 32 копійки), суд, вважаючи на невірне визначення позивачем невикористаних днів відпустки, які підлягають компенсації, відхиляє вказаний розрахунок. Також суд повторно звертає увагу, що застосування норм певного Порядку при визначенні суми компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки відноситься до дискреційних повноважень відповідача, та може бути аналізовано лише після проведення нарахування сум компенсації, тобто після фактичного застосування норм такого Порядку. Відповідно вимоги позивача про застосування постанови №100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 в даній частині спірних правовідносин спрямовані на майбутнє та не підлягають задоволеню.

Таким чином позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню частково.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати у повному обсязі грошових коштів ОСОБА_1 у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015, 2016, 2019 та 2020 роки та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015, 2016, 2019 та 2020 роки у загальній сумі 1645 гривень 81 копійка.

Пунктом 11 розділу ІІ Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Відповідно до пункту 11 розділу ІІ Порядку № 260:

поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час;

годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні;

службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00;

поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час;

поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час;

підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції;

облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов;

поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що поліцейським за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення додатково не виплачується, а надається відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) протягом двох наступних місяців. За несення служби в нічний час виплачується доплата у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Тобто, відповідна виплата проводиться саме за кожну годину служби поліцейським у нічний час.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 820/5122/17.

Як вже було зазначено вище, згідно Довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 11.01.2021 року № 24 щодо розрахунку доплати за службу в нічний час за 2015-2020 роки ОСОБА_1 згідно з інформаційною довідкою про періоди чергування, наданою Краматорським відділом поліції та Дружківським відділенням поліції, надано розрахунок надбавки за роботу в нічний час згідно кількості відпрацьованих годин за період з 01.11.2015 року по 31.05.2020 року. Згідно вказаної довідки у листопаді 2015 року позивачем було відпрацьовано 12 годин в нічний час, сума доплати становить - 60, 00грн., у січні 2016 року - 6 годин, сума до сплати - 33,38 грн. тощо.

Порівнюючи дані, визначені в Довідці № 24 з Довідками про доплату за роботу в нічний час № 654, 655, 656, 657, 658 суд наголошує, що зазначені докази містять різну інформацію з приводу кількості годин, відпрацьованих позивачем в нічний час, а саме: наприклад, згідно Довідки № 24 за 2015 рік - 12 год. (сума до сплати - 60, 00грн.), а згідно Довідки про доплату за роботу в нічний час від 21.07.2020 року № 654 доплата за роботу у нічний час за період з 07.01.2015 року по 31.12.2015 року взагалі не нарахована та невиплачена. Подальше порівняння відомостей, визначенних в Довідці № 24 з відомостями, визначеними в Довідках № 655, 656, 657 та 658 дозволяє дійти висновку про різницю в даних щодо годин, відпрацьованих ОСОБА_1 та щодо оплати цих годин і в частинах інших періодів.

Разом з цим, обґрунтовуючи позовні вимоги в даній частині позивач наводить власний розрахунок невиплачених коштів, у тому числі позивач зазначає, що за 2015 рік ним відпрацьовано 16 годин у нічний час, але йому нічого сплачено не було, сума до стягнення становить 16*5,25= 84 гривні. Проте, як вже було вказано вище, згідно Довідки № 24 за 2015 рік позивачем було відпрацьовано 12 год., а не 16, як помилково вказує позивач. Відтак суд відхиляє розрахунок, наданий позивачем та наголошує, що обов`язки з приводу розрахунку сум доплати за роботу в нічний час належать до дискреційних обов`язків установи відповідача.

Таким чином, зважаючи на невідповідність доказів щодо кількості відпрацьованих у нічний час годин відносно до іх фактичної оплати суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати у повному обсязі грошових коштів ОСОБА_1 у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015, 2016, 2019 та 2020 роки та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015, 2016, 2019 та 2020 роки з урахуванням виплачених сум.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

Отже підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом не вирішується питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

З приводу клопотання про стягнення із Відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрат понесених із розглядом справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Враховуючи викладені висновки суд наголошує, що позивачем та його представником не було надано до суду доказів на понесення судових витрат, а відтак клопотання про стягнення таких витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області (, адреса місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не встановлення, не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці (за виключенням періоду з 01.12.2016 року по 18.12.2016 року).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 протиправно не встановлену надбавку до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці - надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці за час роботи в Національній поліції (за виключенням періоду з 01.12.2016 року по 18.12.2016 року).

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати у повному обсязі грошових коштів ОСОБА_1 у якості надбавки за роботу у нічний час за період проходження служби з 07.11.2015 року по 03.06.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти у якості надбавки за роботу у нічний час за період проходження служби з 07.11.2015 року по 03.06.2020 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 березня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова