Справа № 400/4411/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/4411/19
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючої судді: Шевчук О.А.

суддів: Бойка А.В. , Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманняму навчальному закладі в сумі 363 662, 23 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Харківський національний університет повітряних сил ім. Івана Кожедуба звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 суму у розмірі 363662,23 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утримання під час навчання та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було достроково розірвано контракт та відповідача виключено із списків особового складу Університету, а відтак, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати на його утримання у Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба у розмірі 363 662,23 грн. Однак, через їх невідшкодування, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про їх стягнення в судовому порядку.

Відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що контрактом між Університетом та відповідачем не передбачено відшкодування витрат на утримання курсанта. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на порушення саме його прав, а не Міністерства оборони України, якому він підпорядковується, та на користь якого відповідач повинен відшкодовувати витрати.

Також, оскільки відповідач навчався більше встановленого законодавством строку військової служби, товідповідач має відшкодовувати витрати у таких розмірах: за період з 30.08.2014 року по 01.03.2016 року - у розмірі витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби; за період з 02.03.2016 року по 05.04.2018 року - у повному розмірі. В той же час, заборгованість по грошовому та продовольчому забезпеченню розрахована позивачем в повному обсязі за весь період навчання відповідача, що порушує норми Положення № 964.

Крім того, оскільки відповідач в обрахований позивачем період у гуртожитку позивача не проживав, то відповідно й розрахунок витрат на комунальні послуги має враховувати вказаний факт.

Одразу після відрахування з Університету відповідач 25.06.2018 року був прийнятий на військову службу. Таким чином, рапорт на відрахування було ініційовано не з причин відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу, а з інших, особистих підстав. Тому й стягнення з нього витрат він вважає необґрунтованим, оскільки він продовжував виконувати свій військовий обов`язок.

Позивач у відповіді на відзив свої позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 рокупозов Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба (вул. Сумська, 77/79, м. Харків, 61023, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба (вул. Сумська, 77/79, Харків, 61023, ) витрати, пов`язані з утриманням під час навчання у розмірі 363 662,23 грн. (триста шістдесят три тисячі шістсот шістдесят дві гривні 23 коп.).

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішенняМиколаївського окружного адміністративного суду від12 серпня 2020 рокута ухвалити нове рішення, яким узадоволенні позову відмовити.Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріальногоправа. Також, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що позивач звернувся до суду з позовною заявою з пропуском встановленого законом строку на звернення до суду. Отже, на думку апелянта, суд на виконання приписів закону повинен був залишити позовну заяву без розгляду, втім в порушення ст.ст.122, 123 КАС України розглянув справу по суті. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Зматеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у період з 30.08.2014 року по 05.04.2018 року проходив навчання та військову (публічну) службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил на посаді курсанта.

30.08.2014 року у відповідності до вимог ст.ст.19, 20 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", розділу II "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, та відповідачем було укладено Контракт про проходження військової служби (навчання).

05.04.2018 року контракт про проходження військової служби (навчання) був достроково розірваний, а відповідач був виключений зі списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 04.04.2018 року №83.

Відповідно до абз.6 п.1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, та відповідачем 30.08.2014 року, відповідач взяв на себе зобов`язання "відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу".

Отже, після розірвання контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання його під час навчання.

Відшкодування витрат на користь Університету не відбувається, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права відшкодування на користь Університету фактичні витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Університеті з дня його зарахування до Університету по день виключення зі списків особового складу Університету, загальна сума яких склала 363662,23 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи Загальним розрахунком №315 від 09.04.2018 року коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другійстатті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятоюстатті 122 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, згідно наказу №83 від 04.04.2018 року та Загального розрахунку №315 від 09.04.2018 року мав зобов`язання розрахуватись з позивачем не пізніше 15 днів від дати видання наказу про його відрахування, тобто до 05.04.2018 року включно. Оскільки відповідач з позивачем не розрахувався, то 06.04.2018 року позивач дізнався (або міг дізнатись) про порушення його права на отримання вищевказаного відшкодування.

Отже, строк звернення до суду сплив 06.05.2018 року та позивач мав звернутися до адміністративного суду із зазначеним позовом саме в строк до 06.05.2018 року.

Однак, позивач звернувся з позовною заявою до Миколаївського окружного адміністративного суду на початку грудня 2019 року, тобто з пропуском встановленого процесуального строку на звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що висновок про наявність поважних причин пропуску звернення до суду загальної юрисдикції, а саме, отримання ним ухвали Корабельного районного суду міста Миколаєва від 01.10.2019 року про закриття провадження у справі №488/5626/18 у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не заслуговує до уваги, оскільки, звернення до іншого суду з порушенням процесуальних правил не є поважною причиною для поновлення строку. Крім того, позивач звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва лише 27.11.2018 року (а.с. 44), тобто більше, ніж через 7 місяців після того, як позивач дізнався про його порушене право, тобто з порушенням процесуального строку.

Крім того,постановою від 05 грудня 2018 року у справі №818/1688/16Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції та визначила підсудність справ зазначеної категорії адміністративному суду. Вказана постанова оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 22.12.2018 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення позову Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба без розгляду, а також зауважує що позивачем не наведено будь-яких обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

В аспекті наведеного слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно довимог статті 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки причинам пропуску строку на звернення позивачем до суду з даним позовом та не вмотивовано висновку про наявність підстав для поновлення цього строку.

Відповідно до вимог п.8 ч.1ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертоюстатті 123 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно з вимогами ч.ч.3, 4ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За приписамист.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями238,240цьогоКодексу.

З урахуванням викладеного, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року по справі №400/4411/19, а адміністративний позов Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба - залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 229, 240, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року - скасувати.

Прийняти у справі №400/4411/19 нову постанову, якою адміністративний позов Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманняму навчальному закладі в сумі 363 662, 23 грн. залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 23.03.2021 року.

Головуюча суддя Шевчук О.А.
Судді Бойко А.В. Федусик А.Г.