Справа № 160/6302/20
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2021 року м. Дніпросправа № 160/6302/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року (головуючий суддя: Турлакова Н.В) по адміністративній справі №160/6302/20, розглянутої у спрощеному провадженні

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 10.06.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову премію за бойові чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року відповідно до наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року;

визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням його прав та законних інтересів.

У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених вимог та просить у їх задоволенні відмовити.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік; в іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах, викладених у відзиві на позов.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 року в оскарженій відповідачем частині правовідносин відповідає в повному обсязі, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №35 від 11.02.2020 року, старшого сержанта ОСОБА_1 з 11.02.2020 року звільнено у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключено зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення.

Згідно даного наказу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року, ОСОБА_1 не отримував.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 2,5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 1,7 розділу ХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідач зазначає, що підставою не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на момент звільнення та подання рапорту на отримання допомоги (11.02.2020 року), стало рішення Міністра оборони України від 14.01.2020 р. № 248/291, яким зобов`язано в 2020 році зазначену матеріальну допомогу військовослужбовцям не виплачувати до окремого розпорядження Міністра оборони України.

Пунктом 6 наказу Міністра оборони України №45 від 18.02.2020 року визначено виплачувати матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань в розмірі одного окладу за їх військовим званням. Накази про виплату допомоги видавати виключно в межах отриманих асигнувань.

Відповідач не надав будь-яких доказів відсутності чи обмеження видатків (фінансування) для виплати позивачу спірної матеріальної допомоги.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Будченко проти України» від 24.04.2014 р., вказано, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним.

Верховним Судом в постанові від 21.11.2018 року у справі №824/166/15-а, визначено, що держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.

Оскільки судом першої інстанції в повному обсязі встановлено обставини, що мають значення для справи та винесено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 315, 316,321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року по адміністративній справі №160/6302/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 березня 2021 року є остаточною та оскарженню не підлягає відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя Н.І. Малиш