Справа № 240/9489/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9489/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

22 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростенський завод Трансмаш" на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростенський завод Трансмаш", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Мале приватне підприємство "МЕТА" про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Коростенський завод Трансмаш" звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" від 16.06.2020 за №2002/5, прийнятий на підставі висновку Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 04.06.2020 на підставі скарги Малого приватного підприємства "Мета" від 28.02.2020, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.02.2020 за №6912-33-20.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року постановлено закрити провадження у даній справі та роз`яснено позивачу про віднесення даного спору до юрисдикції господарського суду.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.05.1999 Мале приватне підприємство "МЕТА" придбало у власність об`єкт нерухомого майна - будівлю загальною площею 8420,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 26.07.1999 Коростенським бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради видано реєстраційне посвідчення на об"єкт нерухомого майна та здійснено запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №67 (т.1 а.с.140 зворот - 141, 142).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Коростенський завод Трансмаш" на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим номером 25, зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним №107, загальною площею 5012,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності №35046012 ( т.1 а.с. 147-148).

У подальшому, за заявою представника позивача від 18.02.2020, на підставі Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №240/241, виданого 14.02.2020 Асоціацією "Авісто-Буд", та технічного паспорту від 14.02.2020, приватним нотаріусом Тимошенко Надією Сергіївною 18.02.2020 здійснено державну реєстрацію поділу вказаних об`єктів нерухомого майна за реєстраційним №107, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом прийняття двох рішень про державну реєстрацію права власності, з відкриттям розділів №107 та №107.

Згідно зі змістом вказаних розділів 18.02.2020 внесено записи про право власності позивача №35544216 на нежитлове приміщення загальною площею 6299,1 кв.м. та №35542820 на нежитлове приміщення загальною площею 3391,4 кв.м. При цьому запис про право власності №35046012 (загальна площа об`єктів нерухомого майна складає 5012,9 кв.м.) погашено, а розділ №107, - закрито (т.1 а.с.144-146).

28 лютого 2020 року Мале приватне підприємство "Мета" звернулось до Офісу протидії рейдерству та Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора зі скаргою на рішення приватного нотаріуса Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №35542820 від 18.02.2020 та №35544216 від 18.02.2020 (т.1 а.с. 139-140).

Відповідно до змісту Висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 04.06.2020 (далі - Висновок від 04.06.2020) за результатами розгляду скарги Малого приватного підприємства "МЕТА" рекомендовано скаргу від 28.02.2020 задовольнити у повному обсязі та скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2020 №51194532 та №51196016, прийняті приватним нотаріусом Тимошенко Надією Сергіївною (т.1 а.с.162 зворот - 163).

З огляду на зміст Висновку від 04.06.2020 колегією вказано, що мотивами прийняття відповідного рішення стало встановлення порушення вимог чинного законодавства, яке виразилось у проведенні приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. державної реєстрації права власності на два нежитлових приміщення, що утворилися у результаті поділу об`єкта нерухомого майна за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта та без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі відзначено, що приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. на підставі оскаржуваних рішень здійснено державну реєстрацію права власності позивача на дві нежитлові будівлі площею 3391,4кв.м. та 6299,1 кв.м., що утворилися внаслідок поділу об`єкта нерухомого майна - частини будівлі головного корпусу площею 4231 кв.м. та складів-гаражів площею 781,9 кв.м., загальною площею 5012,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, площа вказаних об`єктів нерухомого майна збільшилася з 5012,9 кв.м. до 9690,5 кв.м (т.1 а.с.162 зворот - 163).

На підставі Висновку від 04.06.2020 Міністерством юстиції України 16.06.2020 винесено оскаржуваний наказ №2002/5 "Про задоволення скарги" згідно з п.2 якого скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.2020 №51194532 та №51196016, прийняті приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною (т.1 а.с.5).

В свою чергу, на підставі рішень приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Івчука С.С. від 04.06.2020 №№52516372, 52515241, відповідно до посвідчених ним договорів купівлі-продажу нерухомого майна зареєстровано перехід від позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРО ФІТНЕС ЦЕНТР" права власності на нежитлове приміщення загальною площею 3391,4 кв.м., запис про право власності №36751175 та нежитлове приміщення загальною площею 6299,1 кв.м., запис про право власності №36750045 (т.1 а.с.12,13).

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов висновку, що спір у цій справі хоч і стосується рішення суб`єкта владних повноважень, проте випливає із відносин захисту прав позивача щодо власності на дві нежитлові будівлі.

Окрім того, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що оскільки оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України прийнятий не за результатами розгляду заяви позивача, а за заявою третьої особи - Малого приватного підприємства "МЕТА", то у позивача не виникали спірні правовідносини із відповідачем, які мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Тобто, заявлені у цій справі позовні вимоги є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, тому, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, заявлений позов не підлягає до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов`язкову участь у цих відносинах суб`єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб`єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов`язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб`єктів (учасників спірного правовідношення). Обов`язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов`язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов`язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов`язки в публічних правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Разом з цим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно - правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно - правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно - правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Предметом розгляду даної справи є наказ Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" від 16.06.2020 за №2002/5, яким скасовані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51194532 та №51196016 від 18.02.2020, прийняті приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надією Сергіївною про реєстрацію права власності позивача на нежитлове приміщення, загальною площею 3391,4 кв.м., запис про право власності №35542820 та на нежитлове приміщення загальною площею 6299,1 кв.м., запис про право власності №35544216.

Оскаржуване рішення прийняте відповідачем за результатами розгляду скарги Малого приватного підприємства "МЕТА".

Тобто, виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" від 16.06.2020 за №2002/5.

Водночас, коли порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення правовідносин, які мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Так, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері управлінських відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло, змінилось або припинилось право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад права власності на нежитлові приміщення), що виникло, змінилось або припинилось в результаті та після реалізації рішення/наказу суб`єкта владних повноважень.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, оскільки останні являють собою виключно суб`єктивну оцінку скаржником дійсності встановлених судом першої інстанції обставин справи. При цьому, в обгрунтування власної позиції апелянтом наводиться лише обставини, встановлені судом першої інстанції, які в своїй сукупності стали підставою для закриття провадження у справі.

Відзначаючи про недослідження судом першої інстанції доказів наданих скаржником разом з позовною заявою, апелянтом жодним чином не конкретизовано, які саме докази могли б слугувати підставою для встановлення помилковості висновків суду першої інстанції щодо підсудності даної справи.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що спір у цій справі хоч і стосується рішення суб`єкта владних повноважень, проте випливає із відносин захисту прав позивача щодо власності на дві нежитлові будівлі.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п.1 та п.6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Таким чином, вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спрямований на захист майнових прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі №813/1321/17, від 20.03.2019р. у справі №591/6396/16а

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали вірно встанови фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржувану ухвалу при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для її скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростенський завод Трансмаш" залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.