Справа № 613/99/21
Суддя: Сеник О. С.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №-613/99/21 Провадження №-2-а/613/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області адміністративну справу № 613/99/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Горбачова Юрія Геннадійовича, в якому просив суд скасувати постанову серії ДП18 № 475694 від 16.01.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області, молодшим лейтенантом поліції Горбачовим Юрієм Геннадійовичем, якою застосовано до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог стверджує, що позивач не здійснював керування автомобілем, лише знаходився в автомобілі. Доказів вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано. Зазначений в оскаржуваній постанові відеозапис не є таким доказом, оскільки не фіксує факту порушення, а лише відображає процедуру винесення постанови. Крім того, вказаний відеозапис не може вважатися допустимим доказом, оскільки використання органами Національної поліції вказаного у постанові технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозапис - нагрудної камери (бодікамери) - не передбачене чинним законодавством. Отже, оскаржувана постанова вважається такою, що в порушення ч. 3 ст. 283 КУпАП не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис. Зазначив, що відповідачем було порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки винесено оскаржувану постанову фактично без розгляду справи, без складення протоколу про адміністративне правопорушення та без надання позивачу можливості скористатися правовою допомогою. Стверджує, що зазначене в постанові порушення ч. 8 ст. 121 КУпАП не є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а відтак, враховуючи, що позивач заперечив вчинення ним правопорушення, поліцейський повинен був скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення, однак, всупереч вимогам ч. 5 ст. 268 КУпАП цього не зробив. Вказує, що дані митної служби, які начебто використовував інспектор, не зафіксовані належним чином, позивача з ними не ознайомлено, джерело цих даних не вказане в оскаржуваній постанові. Пояснив, що отримання поліцейським баз даних митної служби - АСМО «Інспектор-2006» відбувалося на підставі постанови КМУ від 20.06.2018 № 479 «Про реалізацію експериментального проекту щодо створення умов для унеможливлення ухилення від сплати митних платежів», однак, строк реалізації цього проекту закінчився 31.12.2018, а відтак, використання відповідачем інформації з цієї бази є неправомірним, оскільки здійснено не у встановлений законом спосіб, а тому такий доказ є недопустимим. Стверджує, що Законом України «Про Національну поліцію» органам поліції надано повноваження виключно на виявлення неправомірного керування транспортними засобами, щодо яких порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, та інформування про це митних органів, однак, не передбачено повноважень на винесення рішень про застосування адміністративних стягнень. З огляду на викладене, вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням встановленої законом процедури, поза межами наданих законом повноважень, за відсутності належних і допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 29.01.2021 відкрито провадження у справі № 613/99/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Горбачова Юрія Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 05.02.2021 за клопотанням позивача замінено відповідача на Департамент патрульної поліції (далі по тексту - Департамент, перший відповідач). За заявою представника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції О.О. Іващенка залучено до участі у справі в якості другого відповідача (співвідповідача) Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту - УПП в Харківській області, другий відповідач).

Представник відповідачів у надісланому до суду письмовому відзиві просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Пояснив, що 16.01.2021 приблизно о 22:35 год. поблизу будинку 115 по вул. Полтавський шлях в м. Харкові працівниками патрульної поліції був виявлений рух транспортного засобу Toyota Avensis номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований в Литовській Республіці. За результатами перевірки відомостей щодо вказаного транспортного засобу за інформаційно-телекомунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІПНП) було встановлено, що вказаний автомобіль ввезено на територію України 26.12.2019 терміном до одного року особою на ім`я ОСОБА_2 , після чого керування вказаним транспортним засобом передано ОСОБА_1 .. Таким чином, станом на 16.01.2021 визначений законодавством термін перебування зазначеного автомобіля на території України було порушено, крім того, ним користується особа, яка не ввозила його на територію України та не поміщувала в митний режим тимчасового ввезення. Зазначене свідчить про порушення позивачем ст. 380 Митного кодексу України та ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», а отже, про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпаАП. Вказав, що факт керування позивачем зазначеним транспортним засобом, його зупинку та процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення зафіксовано відеозаписом, здійсненим на службові відеореєстратори працівників патрульної поліції. При цьому, під час розгляду справи позивач не заперечував факту експлуатації ним вказаного автомобіля та керування ним, клопотання щодо перенесення часу розгляду справи і бажання скористатися правовою допомогою не заявляв, також не виявляв бажання ознайомитися з відомостями бази даних Національної поліції щодо обставин ввезення на митну територію України транспортного засобу Toyota Avensis номерний знак НОМЕР_1 . Вважає, що у розумінні Закону України «Про дорожній рух» та КУпАП адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП, є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а отже, в силу приписів ст.ст. 23, 30, 35 Закону України «Про Національну поліцію», працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо розгляду відповідних адміністративних проваджень, при цьому, відповідно до ст. 222, ч. 1 ст. 255, ч.ч. 2, 5 ст. 258 КУпАП, у таких випадках протокол про адміністративне правопорушення не складається. Стверджує, що використання органами поліції оперативного доступу до інформаційних ресурсів митних органів прямо передбачено статтями 25, 27 Закону України «Про Національну поліцію», з урахуванням яких посилання позивача на постанову КМУ від 20.06.2018 № 479 є неактуальними. Враховуючи викладене, вважає, що твердження позивача про порушення процедури розгляду справи відносно нього є необґрунтованими, оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП, підстав для її скасування немає.

Позивач та його представник у судовому засіданні, призначеному на 22.02.2021 о 13 год. 00 хв., позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд скасувати постанову серії ДП18 № 475694 від 16.01.2021, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

В судові засідання, призначені на 03.03.2021, 15.03.2021 та 22.03.2021, позивач та його представник не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ч.1 ст.268 КАС України, а також шляхом направлення судових повісток за місцем проживання позивача. Позивач у надісланому до суду письмовому клопотанні, яке надійшло електронною поштою 22.03.2021, просив розглядати справу за його відсутності за наявними матеріалами справи.

Представник відповідачів у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.268 КУпАП неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що позивач, представник позивача та відповідачі по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України з огляду на неприбуття в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

03.03.2021 електронною поштою від представника позивача надійшло клопотання про визнання доказів недопустимими, в якому представник позивача просить суд визнати недопустимими надані відповідачем відео та фото. В обґрунтування клопотання пояснив, що позивачем отримано від представника відповідача відзив разом з фотографією та двома оптичними дисками, один з яких є пустим. Зазначив, що технічний прилад, вказаний в оскаржуваній постанові, не передбачений чинним законодавством до використання органами поліції у службовій діяльності. На думку представника позивача, зазначення технічного запису має включати найменування технічного засобу, інвентарний номер, тип та модель носія (карта пам`яті або флеш-карта), які не вказані в оскаржуваній постанові. Враховуючи викладене, наданий представником відповідачів відеозапис є недопустимим доказом, оскільки в оскаржуваній постанові не вказаний технічний засіб, за допомогою якого здійснено цей відеозапис. Крім того, відеозапис не є безперервним, а саме вбачається відсутність відео фіксації з 22 год. 43 хв. по 23 год. 10 хв. Представником відповідача надано одночасно відеозаписи з різних приладів, один з яких закріплений на форменному одязі інспектора, а інший - в салоні автомобіля. При цьому, немає ніяких об`єктивних доказів, що ці два прилади працювали одночасно в розпорядженні одного екіпажу поліції та знімали одну й ту саму подію, а дата і час можуть бути додані до відео комп`ютерною програмою для відеомонтажу. В даному випадку неможливо ідентифікувати, що саме позивач керував транспортним засобом, а відтак, постанова підлягає скасуванню. Всупереч вимогам ч. 3 ст. 162 КАС України відповідач не надіслав позивачу записи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, надіславши позивачу пустий оптичний диск. Стверджує, що відеозаписи не відображають відомостей про вчинення правопорушення, а лише фіксують винесення оскаржуваної постанови. Враховуючи викладене, вважає неналежним і недопустимим доказом наданий представником відповідача відеозапис. Також, вважає недопустимим доказом надану представником відповідачів фотографію, оскільки походження вказаної фотографії встановити неможливо, вона посвідчена не гербовою печаткою, а печаткою «для пакетів».

З приводу вказаного клопотання суд зазначає, що відповідно до ст. 74 КАС України, якою урегульовано питання допустимості доказів, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, представником позивача не наведено обставин, які б свідчили про порушення вимог закону при здійсненні відеозаписів, наданих представником відповідачів, та могли б бути підставою для виключення наданого відеозапису з числа доказів у розумінні ст. 251 КУпАП. Доводи представника позивача про те, що наданий відеозапис містить ознаки монтажу, є виключно суб`єктивними припущеннями.

Щодо доводів представника позивача про відсутність будь-яких файлів на одному із дисків, надісланих позивачу відповідачем разом з відзивом, слід вказати, що з огляду на відсутність як у відзиві представника відповідачів, так і на цьому диску певних розпізнавальних знаків (серія, номер тощо), які б ідентифікували цей диск як такий, що доданий до відзиву, суд позбавлений можливості пересвідчитися в тому, що диск, наданий представником позивача до суду разом із клопотанням про залишення документів без розгляду від 22.02.2021, є саме тим диском, що надійшов позивачу від відповідача разом із відзивом на позовну заяву.

Крім того, враховуючи, що представником позивача було надано до суду лише один диск, суд позбавлений можливості пересвідчитися і в тому, що на іншому диску, наданому відповідачем, відсутні ті файли, на відсутності яких наполягає позивач.

У клопотанні від 22.02.2021 представник позивача підтверджує, що позивачеві були надані відповідачем на диску 3 відеофайли : , 6 та .

При цьому, суд зауважує, що позивач та його представник не були позбавлені можливості ознайомитися зі змістом всіх інших відеозаписів, наданих представником відповідачів під час судового засідання в ході дослідження судом матеріалів справи, або до судового засідання, подавши відповідне клопотання.

З метою надання позивачу можливості взяти участь у дослідженні доказів, у тому числі наданих відповідачем відеозаписів та з`ясування обставин, які заперечуються, а які визнаються позивачем, судом було викликано позивача та його представника в судові засідання, призначені на 03.03.2021, 15.03.2021 та 22.03.2021, однак, правом взяти участь у розгляді справи та дослідженні доказів позивач та його представник не скористались.

З огляду на викладене, суд не вбачає порушення права позивача на ознайомлення з матеріалами справи у вигляді наданих відеозаписів, та не знаходить підстав для задоволення клопотання про визнання недопустимими всіх відеозаписів, наданих представником відповідачів разом із відзивом.

Посилання представника позивача на те, що надана відповідачем фотографія не є витяг з бази даних митних органів та не засвідчена гербовою печаткою, самі по собі не є підставою вважати її неналежним доказом, оскільки вказана фотографія засвідчена печаткою УПП в Харківській області та підписом представника відповідачів.

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотання представника позивача про визнання наданих відповідачами відеозаписів та фотографії неналежними доказами слід відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою інспектора роти № 3 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП Горбачова Ю.Г. від 16.01.2021 серії ДП18 № 475694 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, 16.01.2021 о 22 год. 35 хв. за адресою : м. Харків, вул. Полтавській шлях, 115, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Avensis номерний знак НОМЕР_1 , належним VAB «AUTOEUROLOGICA», щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України : транспортний засіб перебуває на території України з порушення строків перебування в режимі «тимчасове ввезення» терміном до 1 року, згідно бази ІПНП транспортний засіб ввезено 26.12.2019 STSEPANENKA IHAR, та передано керування особі ОСОБА_1 , який не поміщував у митний режим «тимчасове ввезення», чим порушено вимоги ст. 380 Митного кодексу України та ст. 31 Закону України «Про дорожній рух». Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Як встановлено частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Частинами 3-5 статті 31 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

За приписами п. 30.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту - ПДР) власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Частина 8 статті 121 КУпАП передбачає, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз наведених норм у їх сукупності, в контексті заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, та цілей Закону України «Про дорожній рух», свідчить, що порушення вказаної заборони посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 8, 11, 29, 30 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; виявляє транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України громадянами більш як на 30 діб та не зареєстровані в Україні у встановлені законодавством строки; вживає заходів для виявлення неправомірного керування транспортними засобами, щодо яких порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки їх тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортні засоби використовуються для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортні засоби передано у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили їх на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту, а також заходів для виявлення неправомірного розкомплектування таких транспортних засобів; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1 ст. 222 КУпАП, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, і накладення адміністративних стягнень.

Згідно з ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Разом з тим, за приписами ч. 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП, є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відтак, розгляд справи про таке адміністративне правопорушення здійснюється без складення протоколу.

Крім того, обов`язковою умовою для застосування ч. 5 ст. 258 КУпАП щодо констатації наявності в уповноваженої посадової особи обов`язку скласти протокол про адміністративне правопорушення є те, що особа оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення.

Однак, як вбачається з наявних у матеріалах справи відеозаписів з портативних відеореєстраторів поліцейських № .mov, № .mov, та .mov, доданих до постанови, які наявні також і в розпорядженні позивача, станом на 16.01.2021 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не оспорював факту його вчинення.

Отже, у інспектора УПП в Харківській області Горбачова Ю.Г. не виникло обов`язку скласти протокол про адміністративне правопорушення навіть за умови того тлумачення положень статей 222 та 258 КУпАП, на якому наполягає представник позивача.

Посилання позивача на те, що Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07.11.2015, не урегульовано процедури розгляду справи про адміністративні правопорушення та винесення постанов за ч. 8 ст. 121 КУпАП, судом не беруться до уваги, оскільки у спірних відносинах відповідні повноваження інспектора УПП в Харківській області прямо передбачені КУпАП.

Враховуючи викладене, суд вважає помилковими твердження позивача про відсутність у інспектора УПП в Харківській Горбачова Ю.Г. повноважень на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП, та порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині нескладення протоколу про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

За приписами ч. 5 ст. 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Статтею 481 Митного кодексу України встановлено відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення або строку тимчасового вивезення товарів чи втрату транспортних засобів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наданої відповідачем довідки від 12.02.2021 вбачається, що згідно з відомостей Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» автомобіль Toyota Avensis, номерний знак НОМЕР_1 , країна реєстрації Литва, був ввезений на територію України 26.12.2019, через пункт пропуску «Нові Яриловичі-Нова Гута», тимчасове ввезення до 1 року, громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, як вбачається з наданих відповідачем та досліджених судом відеозаписів та фотографії, яка фактично є роздруківкою з відеореєстратора, вбачається, що вказаний транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 , 16.01.2021 експлуатувався саме позивачем ОСОБА_1 .

Так, відеозаписом № , розпочатим 16.01.2021, о 22:34 год. зафіксовано зупинку транспортного засобу, а відеозаписами № (22:34 - 22:39), № (22:39-22:44), № (22:44-22:49), № (22:49-22:54), № (22:54-22:59), № (22:59 - 23:04), № (23:04 - 23:09), № (23:09 - 23:14), (23:14 - 23:19) - стоянка цього транспортного засобу, з них можливо розрізнити перші букви номерного знаку транспортного засобу - НОМЕР_1 .

Відеозаписами № (22:34 - 22:39) та № (22:39 - 22:43), факт ознайомлення з якими підтвердив представник позивача, відображено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, а відеозаписом (23:10 - 23:14) - оголошення складеної постанови позивачеві, від отримання якої ОСОБА_1 відмовився.

З вказаних відеозаписів вбачається, що позивач розумів причину зупинки та суть правопорушення, яке ставилося йому у вину, не заперечував факту його вчинення. У присутності позивача поліцейським було досліджено відомості бази даних ІПНП та встановлено, що транспортний засіб ввезений на територію України у 2019 році. На запитання поліцейського, хто ввозив транспортний засіб на територію України, ОСОБА_1 відповів, що не знає, а відтак, підтвердив той факт, що користується та керує автомобілем не та особа, яка його ввезла на територію України. При цьому, позивач спілкувався з поліцейськими, знаходячись на водійському місці цього транспортного засобу. Наявності жодних інших осіб в цей час в автомобілі відеозаписом не зафіксовано.

Відеозаписом № (23:09 - 23:14) зафіксовано, як позивач виходить з водійського місця цього транспортного засобу (23:14), а відеозаписом (23:14 - 23:19) - як позивач сідає в цей транспортний засіб (23:19).

В судовому засіданні 22.02.2021 позивач заперечив наявність у його користуванні автомобіля Toyota Avensis з номерним знаком НОМЕР_1 .

Разом з тим, доказів наявності у його власності або користуванні іншого транспортного засобу, яким він керував 16.01.2021 о 22:34 год. та який був зупинений в цей час працівниками поліції, позивачем не надано, таких доводів у позовній заяві та у судовому засіданні позивачем не наведено.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що він не керував транспортним засобом Toyota Avensis з номерним знаком НОМЕР_1 та не допустив вчинення правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Щодо доводів позивача про відсутність у поліцейського повноважень на використання баз даних митних органів як наслідок - недопустимість та неналежність наданих представником відповідачів письмових доказів порушення строків та умов митного режиму «тимчасове ввезення» щодо автомобіля Toyota Avensis з номерним знаком НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2, 3 статті 25 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом.

Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності: 1) формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України; 2) користується базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади; 3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу; 4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями.

Поліція може створювати власні бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також міжвідомчі інформаційно-аналітичні системи, необхідні для виконання покладених на неї повноважень.

Поліція зобов`язана письмово інформувати митні органи про виявлення нецільового використання та/або передачі транспортних засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну територію України чи поміщених у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такі транспортні засоби на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту, а також про виявлення розкомплектування таких транспортних засобів (ч. 5 ст. 25 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про Національну поліцію» поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних»

Інформаційна взаємодія між митними органами та Національною поліцію України здійснюється відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України та Міністра фінансів України, затвердженого наказом МВС України та Міністерства фінансів України від 13.05.2020 № 386/208, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2020 за № 446/34729.

Як зазначено у п. 2 розділу І цього Порядку інформаційну взаємодію відповідно до цього Порядку здійснюють Міністерство внутрішніх справ України, Державна міграційна служба України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Міністерство фінансів України, Державна податкова служба України, Державна митна служба України, Державна служба фінансового моніторингу України та Державна казначейська служба України (далі - суб`єкти інформаційних відносин).

Суб`єкти інформаційних відносин передають та приймають інформаційні файли в обсягах та за змістом, необхідних для надання адміністративних послуг або здійснення інших повноважень відповідно до покладених на них завдань (п.3 розділу І Порядку).

Відповідно до п. 5 Переліку відомостей, що передаються та приймаються в порядку інформаційної взаємодії інформаційних систем (додаток до Порядку), розпорядником відомостей стосовно транспортних засобів та осіб, стосовно яких органами доходів і зборів виявлено порушення строків тимчасового ввезення транспортних засобів та/або строків переміщення транспортних засобів у митному режимі транзиту; транспортних засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну територію України та/або поміщених у митний режим транзиту та громадян, які їх ввозили чи поміщували в митний режим транзиту є Держмитслужба, а одержувачами відповідної інформації -МВС, Адміністрація Держприкордонслужби та Національна поліція.

Враховуючи викладене, суд вказує на наявність правових підстав для використання працівниками Національної поліції відомостей, розпорядником яких є Держмитслужба, зокрема, стосовно транспортних засобів, щодо яких порушено строки митного режиму «тимчасове ввезення», та осіб, які ввезли вказані транспортні засоби та помістили їх у цей митний режим.

Враховуючи викладене, суд відхиляє посилання позивача на закінчення строку дії проекту, в рамках якого органам поліції надавався доступ до АСМО «Інспектор-2006», затвердженого постановою КМУ від 20.06.2018 № 479, оскільки повноваження Національної поліції щодо використання відомостей про дотримання митного режиму «тимчасове ввезення» здійснюються нею на підставі інших нормативних актів - Закону України «Про Національну поліцію» та вказаного вище Порядку.

З приводу тверджень позивача про відсутність в оскаржуваній постанові належного зазначення технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозапис, слід вказати на таке.

У відповідності до п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За визначенням п. 3 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

За приписами п. 4 цієї Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Наведені вище положення Інструкції № 1026 вказують на те, що нагрудна камера поліцейського та портативний відеореєстратор є одним і тим самим технічним засобом, використання якого прямо передбачено нормами Закону України «Про Національну поліцію».

Як зазначено в п. 7 оскаржуваної постанови серії ДП18 № 475694 від 16.01.2021, до постанови додається відеозапис з бодікамери № АЗ 01898 та 2102.

Таким чином, інспектором, у відповідності до вищенаведених положень Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції № 1026, здійснено відеозапис на портативні відеореєстратори, та згідно з вимогами ч. 3 ст. 283 КУпАП зазначено ці технічні засоби у постанові як «бодікамера» із вказівкою на конкретну серію і номер використаних портативних відеореєстраторів.

При цьому, представник позивача в судовому засіданні 22.02.2021 найменував пристрій, з якого було здійснено відеозапис (бодікамера), як «портативний відео реєстратор», визнаючи те, що бодікамера і портативний відеореєстратор поліцейського фактично є одним і тим самим приладом.

З огляду на викладене, суд відхиляє посилання позивача на невідповідність вказаного у постанові технічного засобу вимогам законодавства та недопустимість такого доказу, як відеозапис, здійснений за допомогою вказаних приладів.

Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що наданими відповідачами належними та допустимими доказами підтверджено факт порушення позивачем вимог ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» та ст. 380 МК України, а саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення, а також передано керування транспортним засобом особі, яка не ввозила його в Україну та не поміщувала в митний режимі тимчасового ввезення.

Доводи позивача про порушення поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, в частині нероз`яснення йому процесуальних прав та ненадання можливості скористатися правовою допомогою, спростовуються наданим представником відповідачів відеозаписами № , № , № , згідно з якими позивачу було роз`яснено його права, закріплені у ст. 268 КУпАП, при цьому, клопотань про відкладення розгляду справи та надання йому можливості скористатися правовою допомогою позивач не заявляв.

Намір скористатися правовою допомогою було виявлено позивачем вже після складення та оголошення йому оскаржуваної постанови, коли вирішувалось питання про отримання її позивачем на руки чи поштою, в результаті чого позивач скористався правом відмови від отримання постанови.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова винесена відповідачем у відповідності до вимог процедури, встановленої законом, а твердження позивача про порушення цієї процедури є помилковими.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови інспектор УПП в Харківській області Горбачов Ю.Г. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак, у задоволенні позовних вимог про скасування зазначеної постанови слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 77, 94, 99, 139, ч.4 ст.229, ст.ст.242-246, 250, 255, ч.3 ст.268, ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивача про визнання доказів недопустимими - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 № 475694 від 16.01.2021 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Перший відповідач: Департам ент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Другий відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, адреса: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-А.

Суддя О.С. Сеник