Справа № 200/5326/20-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року справа №200/5326/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 р. у справі № 200/5326/20-а (головуючий І інстанції Грищенко Є.І., повний текст рішення складено 05.11.2020 року в Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Бахмутського-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними дії відповідача щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_3 з банківського рахунку на поштове відділення та припинення її виплати; визнати протиправними дії відповідача щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_2 з банківського рахунку на поштове відділення та припинення її виплати; зобов`язати поновити виплату пенсії ОСОБА_2 та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк»; зобов`язати поновити виплату пенсії ОСОБА_3 та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з відповідача на користь позивачів 5000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 1-3).

Позов обґрунтовано тим, що позивачі до 1999 року проживали в місті Артемівську та отримували пенсію за віком за місцем проживання. В подальшу переїхали до Ізраїлю у зв`язку з чим виплату пенсії було припинено, що призвело до вирішення питання про поновлення виплати пенсії в судовому порядку. 31 січня 2020 року представник позивачів звернувся до управління із заявами про виплату пенсій на рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк». Листами №4652/02 та №4653/03 відповідач повідомив про те, що заяви про перерахування належних сум пенсії поверненні без розгляду та роз`яснив, що такі заяви повинні подаватись пенсіонером особисто. Крім того, листом управління № 7139/02 від 25 березня 2020 року повідомлено, що у зв`язку із надходженням відомостей про отримання пенсії за довіреністю більше одного року, виплата пенсії з серпня 2019 року переведена на поштове відділення. З лютого 2020 року позивачам взагалі було припинену виплату пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 129-132).

Не погодившись з таким рішенням представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ст.47 Закону №1058-ІV має вищу юридичну силу ніж Порядок № 1596, отже відповідач не мав права переводити виплату пенсії на поштове відділення. Зазначає, що виплата пенсії за довіреністю є окремою формою отримання пенсії, яка застосовується в разі надання пенсіонером відповідної заяви. Разом з тим, позивачі не звертались до Пенсійного фонду із заявами про виплату пенсії за довіреністю в розумінні ч. 2 ст. 47 Закону.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 (а.с. 77).

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 (а.с. 89).

Позивачі постійно мешкають в Ізраїлі, що не заперечується сторонами.

Згідно з розпорядженнями Бахмустько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, виплату пенсії було поновлено позивачам з вересня 2016 року (а.с. 71, 83). Пенсія виплачувалась на рахунки, відкриті в АТ КБ «Приватбанк».

21 травня 2019 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов лист АТ КБ «Приват Банк» №1269/04 з інформацію щодо одержувачів пенсії, на рахунки яких було зарахування коштів у період 12 місяців, але не виконувалось одержання цих коштів, або одержання виконувалось за довіреністю. Згідно додатку до листа, пенсія позивачів одержувалась за дорученням (а.с. 48-50).

06 червня 2019 року на адресу місця реєстрації позивачів на території України, а саме АДРЕСА_1 були направлені листи з проханням надати нові заяви для отримання пенсії через банківське відділення та попереджено про те, що у разі не надання таких заяв, виплата пенсії буде здійснюватися через відділення поштового зв`язку за місце проживання (а.с. 74, 86).

Розпорядженнями від 24 липня 2019 року по особовим рахункам №№ НОМЕР_3 , 880645 змінено спосіб виплати пенсії на поштове відділення №84511 на підставі списків отримувачів пенсій, які більше одного року не одержують пенсію або пенсію за них одержують довірені особи (а.с. 75, 87).

19 вересня 2019 року Відділом обслуговування громадян Бахмутско-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області було передано виконуючому обов`язків заступника начальника Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяви про долучення нотаріально засвідчених копій паспортів позивачів (а.с. 79, 80, 90).

21 грудня 2019 року на адресу управління надійшли заяви представника позивачів з проханням надати документи та долучити до пенсійних справ копії довіреностей (а.с. 58, 61).

Листами від 03 січня 2020 року № 148/02 та №147/02 відповідач повідомив про переведення виплати пенсії на поштове відділення (а.с.59-60, 63-64).

Розпорядженнями управління вирішено призупинити виплату пенсії позивачам з 01 лютого 2020 року у зв`язку з тривалою невиплатою (а.с. 82, 93).

20 лютого 2020 року на адресу управління надійшли заяви представника позивачів про долучення до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв від 12 грудня 2019 року про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок (а.с. 53-56).

Листами від 25 лютого 2020 року № 4652/02 та №4653/02 відповідач повідомив про повернення заяв без розгляду, оскільки відповідно до п. 10 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заяви одержувачів про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки приймаються органами пенсійного воду за умови пред`явлення паспорту (а.с. 51, 57).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Рішенням Конституційного Суду України 25-рп/2009 від 07.10.2009, пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як окреслив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Отже, проживаючі в Ізраїлі, громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

За унормуванням статті 47 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Виплата пенсій через банківські установи регулюється Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки у банках, затвердженим постановою КМ України від 30.08.1999 № 1596 (далі - Порядок № 1596).

За змістом п. 6 Порядку № 1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунку.

Приписами п. 10 Порядку № 1596 передбачено, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку.

Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку № 1596 безпосередньо пенсіонером до органу Пенсійного фонду або установою уповноваженого банку.

Пунктом 16 Порядку № 1596 обумовлено: якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більше як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 Порядку.

У випадку невиконання одержувачем цієї умови, орган Пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового зв`язку за місцем проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

Як встановлено матеріалами справи, АТ КБ «Приватбанк» листом 21.05.2019 року №1269/04 повідомило ГУ Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо одержувачів пенсії, на рахунки яких було зарахування коштів у період 12 місяців, але не виконувалось одержання цих коштів, або одержання виконувалось за довіреністю.

Інформація про наявність обставин отримання пенсії за довіреністю протягом 12 місяців за відсутності заяви одержувача відповідно до пункту 16 Порядку № 1596 є підставою для припинення перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проведення виплат через національного оператора поштового зв`язку за місцем проживання одержувача.

Таким чином, дії відповідача щодо переведення виплати пенсії позивачів з поточного рахунку АТКБ «Приватбанк» до національного оператора поштового зв`язку за місцем проживання одержувача узгоджуються з вищенаведеними вимогами Закону № 1058-ІV та Порядку №1596.

Доводи апелянта стосовно того, що позивачі не звертались до Пенсійного фонду із заявами про виплату пенсії за довіреністю в розумінні ч.2 ст. 47 Закону до уваги судом не приймаються, оскільки листом АТКБ «Приватбанк» від 21.05.2019 року №1269/04 підтверджено, що кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зняті за дорученням (а.с. 49, 50).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для припинення виплати пенсії слугували обставини неотримання пенсії позивачем або його представником протягом шести місяців у відділені національного оператора поштового зв`язку.

Підстави припинення виплати пенсії передбачено статтею 49 Закону №1058-ІV.

За визначенням частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

У зв`язку з цим з 01.02.2020 виплата пенсії відповідачем була призупинена на підставі підпункту 4 пункту 1 статті 49 Закону № 1058-ІV.

Також, у листі від 25.03.2020 №7139/02 відповідач зазначив, що починаючи з серпня 2019 року пенсії позивачів нараховувались на поштове відділення 84511, у зв`язку з неотриманням кошти повертались на рахунок Пенсійного фонду України, як неоплата. З лютого 2020 року виплату пенсії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призупинено у зв`язку з тривалою неоплатою (а.с. 4).

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності дій відповідача щодо переведення виплати пенсії позивачу з банківського рахунку на поштове відділення та припинення її виплати після спливу 6 місяців.

За правилами частини другої статті 49 Закону № 1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), обумовлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, нормами пенсійного законодавства визначено, що про поновлення виплати пенсії пенсіонер повинен звернутися до органу Пенсійного фонду з відповідною заявою, яка може бути подана як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

В заявах від 21 грудня 2019 представник позивачів просив надати документи, долучити до пенсійних справ копії довіреностей та повідомити про підстави невиплати пенсії (а.с. 58, 61).

Заяви про звернення за поновленням виплати пенсії та здійсненням її виплати через АТ КБ «Приватбанк» від позивачів чи його представника матеріали справи не містять.

За відсутності подання позивачами або його законним представником заяви про поновлення виплати пенсії та відмови відповідача у поновленні виплати пенсії позивачам за їх заявою, суд вважає, що права позивачів не були порушені.

Таким чином позовні вимоги щодо зобов`язання поновлення виплати пенсії та здійснення її виплати на рахунок АТ КБ «Приватбанк» є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1058-ІV та Порядком №1596.

За таких обставин судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 р. у справі № 200/5326/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 р. у справі № 200/5326/20-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 22 березня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць