Справа № 380/144/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року справа №380/144/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради про визнання протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Сокальська, 1) із вимогами:

-визнати протиправними дії відповідача щодо неперерахування та недоплати позивачу щорічної одноразової грошової допомоги інвалідам війни до 05 травня за 2010-2020 роки в розмірі, встановленому ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з врахуванням вже виплачених сум;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу інвалідам війни до 05 травня за 2010-2020 роки відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з врахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 2010 року по 2020 рік (включно) отримав одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі, меншому ніж передбачено ст.ст.12, 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". На думку позивача, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 він набув право на допомогу до 5 травня у відповідному розмірі мінімальних пенсій за віком, передбаченої ст.ст. 12, 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вважаючи, що виплата йому допомоги у період з 2010 року по 2020 рік здійснена не в повному обсязі, звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щорічної разової грошової допомоги, однак відповідач відмовив у здійсненні вищевказаного перерахунку.

Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача та вважає, що відповідачем порушено його право на отримання щорічної разової грошової допомоги відповідно до вищенаведеного законодавства.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано десятиденний термін з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику сторін) за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі скеровану сторонам у справі, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву від 10.02.2021 представник відповідача з даним позовом не погоджується та вважає його безпідставним, оскільки виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня протягом 2010-2020 років проведено позивачу у розмірах, визначених у постановах Кабінету Міністрів України від 07.04.2010 № 299, від 04.04.2011 № 341, від 28.12.2011 № 1381, від 13.03.2013 № 149, від 16.04.2014 № 102, від 31.03.2015 № 147, від 02.03.2016 № 141; від 05.04.2017 № 223; від 14.03.2018 № 170; від 20.03.2019 № 237, від 19.02.2020 № 112.

Так, позивачу у 2010 виплачено 420 грн., у 2011 виплачено 510,00 грн.; у 2012 виплачено 1720 грн.; у 2013 виплачено 1895 грн.; у 2014 виплачено 2020грн.; у 2015 виплачено 2200 грн.; у 2016 році виплачено 2310 грн; у 2017 році - 2700 грн.; у 2018 році - 2845 грн.; у 2019 році - 2950 грн.; у 2020 3160 грн.

До дня прийняття Конституційним Судом України Рішення від 27.02.2020 № 3-р/220 вищезазначені норми були чинними та підлягали застосуванню, а дії Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради ніяким чином не порушили права та законні інтереси позивача.

Відтак, виплати проводились позивачу в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів.

У зв`язку з вищенаведеним просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 05.01.2010 та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Позивач знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, що не оспорюється відповідачем.

09.07.2020 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради із заявою про доплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня на підставі статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2010-2020 роки, у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, на підставі, зокрема, рішення Конституційного Суду України №3-р/2020 від 27.02.2020.

14.07.2020 за №2988/1-8 відповідач надав відповідь, якою повідомлено, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня у 2010-2020 року позивачу, як особі з інвалідністю 3 групи внаслідок війни проводилась відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 07.04.2010 № 299, від 04.04.2011 № 341, від 28.12.2011 № 1381, від 13.03.2013 № 149, від 16.04.2014 № 102, від 31.03.2015 № 147, від 02.03.2016 № 141; від 05.04.2017 № 223; від 14.03.2018 № 170; від 20.03.2019 № 237, від 19.02.2020 № 112. Вказав, що не має підстав для виплати позивачу за 2010-2020 роки разової грошової допомоги до 5 травня в іншому розмірі (семи мінімальних пенсій за віком з врахуванням виплаченої суми).

Не погоджуючись з таким висновком відповідача, а також з нарахуванням та виплатою йому щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, а також особам з інвалідністю внаслідок війни встановлені статтями 12, 13 вказаного Закону.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 статтю 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було доповнено частиною четвертою такого змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком»; а статтю 13 - було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" статтю 12 вказаного Закону викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України", а статтю 13 - «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України»

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №3551-ХІІ фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються БК України.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2-2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 12 та частини п`ятої статті 13 Закону №3551-ХІІ в редакції Закону №367-ХІV, згідно з якими щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, а інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Водночас, Кабінет Міністрів України у постанові від 19 лютого 2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова №112) установив, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-ХІІ, учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1390,00 грн (підпункт 1 пункту 1 Постанови №112), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 12 цього Закону, а особам з інвалідністю внаслідок війни III групи - 3160 гривень.

Отже, на час виплати позивачу у 2020 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-ХІІ та Постанова №112.

Виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій необхідно застосовувати не Постанову №112, а Закон №3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися учасникам бойових дій у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 12 Закону №3551-ХІІ, а особам з інвалідністю внаслідок війни III групи у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону №3551-ХІІ у редакції Закону №367-ХІV. Вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.

Тобто, з 27 лютого 2020 року позивач як особа з інвалідністю внаслідок війни III групи мав право на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, що становить 11466,00 грн.

При вирішенні справи суд відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права (а саме Закону №3551-ХІІ у редакції Закону №367-ХІV та Постанови №112), викладені у рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у зразковій справі №440/2722/20 за позовом ОСОБА 1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Крім того, у судових рішеннях Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 висловлена правова позиція про те, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги; відмова відповідача в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному Законом №3551-ХІІ, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право мирно володіти своїм майном; доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява №63134/00).

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону від 25.12.1998 № 367-ХІV за 2010-2019 роки, так як на Рішення Конституційного Суду України на ці правовідносини не поширюється і не визнавалися не конституційними норми на підставі яких здійснювалися виплата одноразової грошової допомоги за період 2010-2019 років.

Частиною другою статті 152 Конституції України установлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Як зазначалося вище, лише з 27 лютого 2020 року положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України вважається неконституційним, а тому прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) не змінює правових відносин між сторонами, що мали місце у 2006-2019 роках. Виплата позивачу зазначеної допомоги здійснювалася у цей період на підставі чинних положень законодавства, тому відсутні підстави вважати такі дії відповідача протиправними.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, висновків Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20, та оскільки позивач по суті оскаржує фактично бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня у відповідному розмірі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог частково шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком (враховуючи раніше проведені виплати) та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Сокальська, 1; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком (з урахуванням раніше проведених виплат).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сподарик Н.І.