Справа № 140/2312/21
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2312/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Мачульського В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Житлово-комунального підприємства № 3 до Першого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Житлово-комунальне підприємство № 3 (далі ЖКП № 3, позивач) звернулося до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Перший відділ ДВС, відповідач) про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн, в межах виконавчого провадження № 62691918.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2021 позивачем отримано постанову державного виконавця Першого відділу ДВС Голод Н.П. від 09.02.2021 про накладення на ЖКП № 3 штрафу в розмірі 5100 грн., за невиконання рішення суду. Дана постанова прийнята в межах виконавчого провадження ВП № 62691918.

Вказує, на те, що відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. Однак державний виконавець не провів перевірку невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк, оскільки позивачем вживались міри по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2020 шляхом звернення з листами до ОСОБА_1 , з метою добровільного виконання рішення суду, та просили надати її доступ до електрощитової, що знаходиться в підвальному приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак, прохання позивача залишилось поза увагою. Отже, за таких обставин відсутні правові підстави для накладення штрафу за невиконання судового рішення зобов`язального характеру, яке неможливо було виконати у зв`язку з перешкоджанням його виконання ОСОБА_1 .

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП №6296191 від 09.02.2021, винесену державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голод Н.П. (а.с.1-3).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін з урахуванням параграфу 2 глави 11 розділу II КАС України. Судове засідання призначено на 14:30 22 березня 2021 року (а.с.35).

15.03.2020 до суду надійшло доповнення до позовної заяви в якому позивач вказує, що для об`єктивного розгляду справи просить долучити копії документів та фото світлин (а.с.39-48).

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Інших заяв чи пояснень по суті справи до суду від сторін не надходило.

15.03.2021 представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника ЖКП №3. Позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити (а.с.38).

Відповідач на розгляд справи не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. З клопотанням про відкладення розгляду справи по суті не звертався.

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд проводить розгляд справи у відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Так, частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Першого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з заявою про примусове виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/17494/19 подавши виконавчий лист від 01.09.2020.

Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голод Н.П. від 07.09.2020 № 62961918 відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа, про зобов`язання ЖКП № 3 відновити електропостачання місць загального користування в будинку АДРЕСА_1 (а.с.8).

09.02.2021 державний виконавець Першого відділу державної виконавчої винесла постанову про накладення на боржника ЖКП № 3 штраф на користь держави у розмірі 5100, 00 грн. (а.с.6).

Не погоджуючись з даною постановою позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою та другою статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі Закон України №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VIII).

Суд зазначає, що згідно виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.09.2020 № 160/17494/19 суд вирішив визнати дії Житлово-комунальне підприємство № 3 щодо відключення від електропостачання місць загального користування (сходових кліток) в будинку АДРЕСА_1 протиправними та зобов`язано підприємство відновити електропостачання місць загального користування (сходових кліток) в будинку АДРЕСА_1 , стягнути з ЖКП № 3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1536,80 грн.

Так, з аналізу даного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області вбачається, що ЖКП № 3 повинно було відновити електропостачання місць загального користування (сходових кліток) в будинку АДРЕСА_1 .

Згідно частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що на замовлення ЖКП № 3 розроблено робочий проект реконструкції внутрішньо будинкових електричних мереж з влаштуванням розрахункового обліку електричної енергії електроосвітлення місць загального користування багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15-33).

Відповідно до листів ЖКП № 3 від 15.05.2020 № 194/2-2 та від 30.09.2020 № 435/2-2 ГУ ПФУ у Волинській області від 14.02.2020 за №0300-04-5/9035 вбачається, що позивач звертався з проханням до громадянки ОСОБА_1 з метою добровільного виконання рішення суду надати доступ до електрощитової, що знаходиться в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 , повідомивши про це завчасно у письмовому вигляді (а.с.9,11).

У відповідь на вказані листи, ОСОБА_1 23.11.2020 направила до ЖКП №3 вимогу про виконання рішення суду, зазначаючи, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.09.2020 її не зобов`язували вчиняти дії по відновленню електропостачання (а.с.14).

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Суд звертає увагу на те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення.

У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 821/1568/16.

З матеріалів справи вбачається, що вхід в підвальне приміщення будинку АДРЕСА_1 зачинений на штабу та навісний замок. Дана обставина підтверджується фото світлиною (а.с.46).

З повідомлення громадянки ОСОБА_2 від 11.03.2021 вбачається, що ключ від підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1 знаходиться у власника квартири АДРЕСА_2 і він нікому із жителів будинку та працівникам ЖКП №3 їх не дає (а.с.42).

Відтак, суд доходить висновку, що позивач з об`єктивних причин не виконав рішення суду, оскільки не мав доступу до підвального приміщення будинку, та не мав змоги забезпечити виконання рішення суду в цілому, шляхом відновлення електропостачання місць загального користування (сходових кліток) в будинку АДРЕСА_1 .

Отже, державний виконавець зобов`язаний був провести перевірку виконання судового рішення боржником, та підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин.

Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення. Поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 07 березня 2018 року по справі №127/3770/17.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голод Н.П. перед прийняттям оскаржуваної постанови про накладення штрафу не встановила відсутність поважних причин невиконання позивачем рішення суду.

У відповідності до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не виконав покладений на нього обов`язок та не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються оскаржувана постанова, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

З урахуванням встановлених у справі обставин та на підставі аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку про те, що невиконання судового рішення позивачем в частині не відновлення електропостачання місць загального користування (сходових кліток) в будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю вільного доступу до електрощитової, яка знаходиться в підвальному приміщенні даного будинку, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голод Надії Петрівни про накладення на Житлово-комунальне підприємство № 3 штрафу у розмірі 5100 гривень від 09.02.2021 ВП №6296191, є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270,00 грн., сплаченого за подання позову немайнового характеру платіжним дорученням № 425 від 03.03.2021.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 194, 229, 243, 245, 246, 268, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голод Надії Петрівни про накладення на Житлово-комунальне підприємство № 3 штрафу у розмірі 5100 гривень від 09.02.2021 ВП №6296191.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь Житлово-комунального підприємства № 3 судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач : Житлово-комунальне підприємство № 3 (43025, м. Луцьк, вул. Винниченка, 39, ).

Відповідач : Перший відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43001, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27-А, ).

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський