Справа № 300/922/21
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"22" березня 2021 р. справа № 300/922/21
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Григорук О.Б., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, державного реєстратора Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича про зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
Адвокат Повх Ігор Михайлович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, державного реєстратора Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича про:
зобов`язання Головного управління ДФС у Івано-Франківській області звільнити майно з податкової застави шляхом виключення з акта опису майна від 15.04.2018 №35-15, рішення про опис майна у податкову заставу №4398/10/09-19-55-03-14 від 17.04.2018 нерухоме майно:
- готельно-відпочинковий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,
зобов`язання державного реєстратора Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича скасувати реєстрацію обтяження податкової застави, арешту на нерухоме майно та вилучити з реєстру обтяжень про право власності на нерухоме майно записи зі спеціального розділу про обтяження у вигляді податкової застави та арешту на нерухоме майно:
- готельно-відпочинковий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул. Декабристів, 45 б,
Підставами позову зазначено, що відповідачем, протиправно, в порушення пункту 89.2 статті 89, підпункту 87.3.1 пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України, Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про заставу", поширено податкову заставу та здійснено опис майна, що належить позивачу на праві власності згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з обґрунтувань, що позивач має вищий пріоритет на предмет застави, оскільки таке право виникло у нього, як у іпотекодержателя, згідно договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки 2007-2008 років, укладеного між ТОВ "Фінансова Компанія Укрфінстандарт", тобто за часовими рамками раніше, ніж право податкової застави. Разом з тим, зазначено, що нотаріусом, як державним реєстратором Івано-Франківського міського нотаріального округу відмовлено позивачу у скасуванні та вилученні з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису наявних обтяжень - податкової застави та арешту за об`єктами нерухомого майна, мотивуючи тим, що наявний податковий борг та існує реєстрація в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна актів опису, згідно з якими в податкову заставу внесено вказане майно. Окрім того, зазначено про наявність запису арешту нерухомого майна позивача на підставі постанови про арешт майна боржника за договорами іпотек, виданої ВДВС Івано-Франківського МУЮ. При тому, що постановами ВДВС Івано-Франківського МУЮ від 19.04.2018 у ВП №№54529044, 55738741, 54533798, 55738213 припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Вважає, що накладений арешт підлягає вилученню з реєстру обтяжень про право власності на нерухоме майно, що належить до виключної компетенції реєстратора, обов`язок в якого виникає вчинити відповідну реєстраційну дію із набранням рішенням суду законної сили.
Приписами пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Справою адміністративної юрисдикції в розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.
Спір у цій справі виник через наявність перепон у позивача щодо реалізації предмета іпотеки шляхом відчуження набутого ним, у зв`язку з відступленням прав вимоги за договорами іпотек, предмета іпотеки - нерухомого майна, так як позивач за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником майна, на яке накладено обтяження у вигляді податкової застави в якості забезпечення сплати податкового боргу іпотекодавця ОСОБА_2 .
За таких обставин предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення податкового органу як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки усунення перешкод у реалізації права позивача на спірне майно та засвідчення державою вже набутого особою права володіння та розпорядження, що вказує на приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 14.01.2021 у справі №809/1035/17.
Приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо зобов`язання державного реєстратора Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича скасувати реєстрацію обтяження податкової застави, арешту на нерухоме майно та вилучити з реєстру обтяжень про право власності на нерухоме майно записи зі спеціального розділу про обтяження у вигляді податкової застави та арешту на нерухоме майно, суд зазначає, що даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, вчиняючи оспорювану реєстраційну дію, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.
Реєстрація обтяження податкової застави, стосувалась реєстрації обтяження щодо іншої особи, а не позивача.
Разом з цим, вимога щодо зобов`язання державного реєстратора скасувати реєстрацію обтяження податкової застави, арешту на нерухоме майно та вилучити з реєстру обтяжень про право власності на нерухоме майно записи зі спеціального розділу про обтяження у вигляді податкової застави та арешту на нерухоме майно, потребує вирішення питання щодо виконання умов договору іпотеки. Участь державного реєстратора як відповідача у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.
Таким чином, предметом спору у даній справі є захист права власності, а доведення позивачем неправомірності дій та рішень відповідачів є спором про доведення права позивача на таке майно. Зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заявляє своє право на майно, то фактично існує спір про право на це майно.
Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 23.01.2019 року у справі №817/108/16.
За приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншими особами.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, слід відмовити у відкритті провадження в даній адміністративній справі.
Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №300/922/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, державного реєстратора Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича про зобов`язання до вчинення дій.
Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Копію цієї ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Григорук О.Б.