Справа № 140/792/21
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/792/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП АГРО ТРАНС» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОП АГРО ТРАНС» (далі - ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС», позивач) звернулося в суд з позовом до Волинської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.09.2020 №0000012 та №0000013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС» з питань дотримання вимог митного законодавства України в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг із звільнення від оподаткування при оформленні товарів за окремою митною декларацію. За результатами перевірки складений акт від 31.08.2020, яким нібито встановлено порушення вимог: абзацу 1 пункту 1 статті 29 до частини 2 розділу 4 «Торгівля тa питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони; частини 4 та частини 5 статті 280 Митного кодексу України; частини 1 статті 281 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться нa митну територію України суб`єктами господарювання за MД від 24.10.2018 № UA205040/2018/029795 на загальну суму 16007,93 грн., та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого нібито занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за MД від 24.09.2018 № UA 205040/2018/029795 на загальну суму 3201,58 грн. У акті перевірки митним органом встановлено, що сертифікат з перевезення є автентичним, однак товари, зазначені в сертифікаті нібито не відповідають вимогам преференційного походження відповідно до положень про вільну торгівлю. A згодом

Волинська митниця ДMC вже зазначає, щo сертифікат з перевезення EUR.1 не може бути підставою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі дo товару, оформленого за MД від 24.12.2018 № UA 205040/2018/029795 імпортером TOB «TOП AГPO ТРАНС».

Позиція митного органу ґрунтується виключно на інформації із листа Держмитслужби України від 19.12.2019 №1б/1б-01/7/10770, що тeж у cвoю чергу, ставить під сумніви всі звинувачення митного органу щодо підтвердження преференційного режиму походження товару.

Ha підставі вищевказаної проведеної перевірки контролюючим органом винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, з якими позивач категорично не погоджується та вважає їх безпідставними, оскільки митний контроль після завершення митного оформлення можливий лише за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України та на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його замінює. Однак, митний орган ніяким чином не підтверджує, що такі сумніви були наявні, оскільки імпортований товар, щодо правильності декларування товару якого стосувалась документальна перевірка, пройшов митне оформлення. Митна декларація, та безпосередньо сертифікат з перевезення EUR. 1, в яких було задекларовано товар при ввезенні на митну територію України, були прийняті митним органом, a імпортований товар випущений у вільний обіг, зокрема Волинська митниця ДMC здійснила митне оформлення товару без будь-яких зауважень, що в свою чергу, ще раз підтверджує, що декларант надав достатню кількість документів, які б підтверджували преференцію по сплаті митних платежів.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки так, як пред`явлений до митного контролю товар «Автомобіль легковий «MERCEDES -BENZ» «CLS 350 BLUETEC 4МАТІС», кузов № НОМЕР_1 » є бувшим вжитку, а його експортер не є його виробником, митницею було вирішено провести вибіркову перевірку достовірності преференційного походження вказаного вище транспортного засобу. Результати перевірки свідчать що сертифікат є автентичним, однак товари, зазначені в сертифікаті не відповідають вимогам преференційного походження відповідно до положень про вільну торгівлю між Україною та ЄС відповідно до вимог Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «товарів, що походять з певної країни» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про вільну торгівлю між Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з іншої сторони та Україною». При цьому, уповноваженим органом Республіки Польща за результатами проведеної перевірки надіслано копію самого сертифіката з перевезення товару з відміткою «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності» у графі 14 сертифіката. Отже, сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 17.10.2018 №PL/MF/AN 0174992 не може бути підставою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі до товару, оформленого за МД від 24.10.2018 №UA205040/2018/029795 імпортером ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС».

Представник відповідача вказує, що товар, митне оформлення якого здійснено за ЕМД, що підлягає перевірці від 24.10.2018 №UA205040/2018/029795, не може бути визнаний таким, що має преференційне походження з Європейського Союзу, та відповідно не має права на пільгу (код пільги 410). Виходячи з інформації наданої уповноваженим органом іноземної держави, підстави для звільнення від оподаткування вказаного товару відсутні.

Також, представник відповідача зазначає, що основним доказом в даному випадку є відповідь уповноважених органів країни експорту, а саме Республіки Польща, від 22.11.2019, в якій однозначно та беззаперечно вказано, що «хоч і сертифікат є справжнім, проте, проведена перевірка довела, що товар, вказаний в сертифікаті, не відповідає вимогам щодо пільгової торгівлі між Європейським Союзом та Україною, відповідно до положень Протоколу І, що стосуються визначення поняття «походження товару» та методів адміністративного співробітництва до Угоди про асоціацію між Європейським співтовариством з атомної енергії та їх державами-членами, з одного боку, та Україною, з іншого. У підсумку декларація про походження товару є неправильною». У зв`язку з цим твердження адвоката про те, що позиція Волинської митниці Держмитслужби стосовно відсутності підстав для застосування преференційного режиму до ввезеного товару ґрунтується виключно на інформації, надісланій Державною митною службою України, є повністю безпідставними.

За результатами перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням інформації та копій документів, отриманих від уповноваженого органу іноземної держави, відповідно до частини чотирнадцятої статті 354 Митного кодексу України під час перевірки правильності визначення країни походження, підстав для звільнення від оподаткування, не підтверджено заявлену країну походження товарів встановлено їх походження, як невідоме. Таким чином, документальною невиїзною перевіркою ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС» встановлено порушення вимог абзацу 1 пункту 1 статті 29 до частини 2 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони; частини 4 та частини 5 статті 280 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI (зі змінами та доповненнями), частини 1 статті 281 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4j495-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання, за МД від 24.10.2018 №UA205040/2018/029795 на загальну суму 16007,93 грн. та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 24.10.2018 №UA205040/2018/029795 на загальну суму 3201,58 грн. З наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив представник позивача вважає усі заперечення митного органу абсолютно безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС» за МД від 24.10.2018 №UA205040/2018/029795 здійснено митне оформлення товару: «Автомобіль легковий, що був у використанні; марка згідно з довідником - «MERCEDES-BENZ»; модель згідно з довідником - «CLS 350 BLUETEC 4МАТІС»; кузов № НОМЕР_1 ; загальна кількість місць, включаючи водія - 5; призначення автомобіля - для перевезення пасажирів; тип двигуна - дизель; робочий об`єм циліндрів двигуна 2987см.куб.; потужність - 185kW; власна маса - 1995 кг; номер двигуна - 642.5; колісна формула - 4x4; календарний рік виготовлення - 2014; модельний рік виготовлення - 2014; тип кузова - купе. Країна виробництва - (DE). Торгівельна марка «MERCEDES-BENZ».

До митного оформлення товару було надано такі товаросупровідні документи: рахунок-фактура (інвойс) від 10.10.2018 № 134/2018; зовнішньоекономічний контракт №1-10/18 від 10.10.2018; довідка про транспортні витрати від 22.10.2018 № 193; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 17.10.2018 № PL/MF/AN 0174992; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №РС/ НОМЕР_3 ; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №1693 від 22.10.2018; митна декларація країни відправлення (експортна) №MRN 18PL301010Е0826664.

При митному оформленні сплачено митні платежі: мито на транспортні засоби, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання (код платежу - 021) - 43280,71 грн.; податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (код платежу - 028) - 169871,37 грн.; акцизний податок на транспортні засоби (код платежу - 085) - 213189,76 грн.

Митне оформлення товару проведено згідно УКТ ЗЕД: , код преференції 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС», із застосуванням преференційної ставки ввізного мита - 7,3 %.

Ввезення товару на митну територію України проводилось згідно зовнішньоекономічного контракту від 10.10.2018 №1-10/18, укладеного між Компанією «Marioteam Mariusz Godonczuk» та ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС».

Листом від 19.12.2019 Державна митна служба України у відповідь на звернення Волинської митниці ДФС від 21.11.2018 №1506/03-70-19-04 направила лист уповноваженого органу Польщі від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.9.2019 з результатами перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1.

Відповідно до наказу Волинської митниці Держмитслужби від 12.08.2020 №267 була проведена позапланова документальна невиїзна перевірка дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у частині обгрунтованості та законності надання (отримання) пільг із звільнення від оподаткування при митному оформленні транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ CLS 350 BLUETEC 4МАТІС» (VIN: НОМЕР_1 ) за МД від 24.10.2020 №UA205040/2018/029795, одержувач ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС».

За результатами перевірки складено акт від 31.08.2020 №0005/7.3-19/37580159, яким встановлено порушення вимог абзацу 1 пункту 1 статті 29 до частини 2 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони; частини 4 та частини 5 статті 280 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI (зі змінами та доповненнями); частини 1 статті 281 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI (зі змінами та доповненнями); в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання, за МД від 24.10.2018 №UA205040/2018/029795 на загальну суму 16007,93 грн. та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 24.10.2018 №UA205040/2018/029795 на загальну суму 3201,58 грн.

24.09.2020 Волинською митницею Держмитслужби були винесені податкові повідомлення-рішення №0000012 та №0000013.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем було подано скаргу до Державної митної служби України, яка рішенням від 18.12.2020 була залишена без задоволення.

Позивач, вважаючи протиправними вищезазначені податкові повідомлення-рішення відповідача, звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України від 13.03.2012 року №4495-VІ.

Відповідно до частини сьомої статті 336 МК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) митний контроль здійснюється посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

В розумінні положень статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Як обумовлено частиною другою зазначеної статті, документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться органами доходів і зборів з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності-резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Суд звертає увагу, що суть спору між сторонами стосується виключно встановлення країни походження товару, який ввозився позивачем на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності у нього права на застосування преференційного митного режиму до ввезеного товару.

Статтями 257, 266 МК України визначено обов`язок декларанта здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, та сплатити митні платежі.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.

Пунктом 190.1 статті 190 ПК України встановлено, що базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МК України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Частиною першою статті 271 МК України встановлено, що мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні застосовуються, зокрема, ввізне мито (пункт 2 частини першої названої статті).

Пунктом 1 частини першої статті 276 МК України визначено, що платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

У пункті 1 частини першої статті 289 МК України зазначено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.

Як було встановлено судом, позивачем за МД №UA205040/2018/029795 від 24.10.2018 було ввезено на митну територію України товар - легковий автомобіль «MERCEDES-BENZ CLS 350 BLUETEC 4МАТІС» (VIN: НОМЕР_1 ), 2014 року виготовлення, який оформлено із застосуванням преференції зі сплати ввізного мита (код пільги - 410).

В акті перевірки від 31.08.2020 зазначено, що листом Держмитслужби України від 19.12.2019 №16/16-01/7/1070 надіслано відповідь уповноважених органів Республіки Польща від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.8.2019 про результати перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 17.10.2018 №PL/MF/AN 0174992. Результати перевірки свідчать, що сертифікат є автентичним, однак товари, зазначені в сертифікаті не відповідають вимогам преференційного походження відповідно до положень про вільну торгівлю між Україною та ЄС відповідно до вимог Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «товарів, що походять з певної країни» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про вільну торгівлю між Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з іншої сторони та Україною». Отже, сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 17.10.2018 №PL/MF/AN 0174992 не може бути підставою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі до товару, оформленого за МД №UA205040/2018/029795 від 24.10.2018 імпортером ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС». Товар, митне оформлення якого здійснено за ЕМД що підлягає перевірці №UA205040/2018/029795 від 24.10.2018, не може бути визнаний таким, що має преференційне походження з Європейського Союзу, та відповідно не має права на пільгу (код пільги 410). Виходячи з інформації наданої уповноваженим органом іноземної держави підстави для звільнення від оподаткування вказаного товару відсутні.

За приписами частини п`ятої статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Частиною першою статті 281 МК України обумовлена можливість встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Згідно з частиною першою, другою, шостою статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із статтею 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат.

Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями.

Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.

У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Частинами першою та другою статті 44 МК України передбачено, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов`язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 44 МК України у разі ввезення товару на митну територію України, сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною першою статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Законом України від 16.09.2014 №1678-VII ратифіковано Угоду від 27.06.2014 про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (Угода про асоціацію з ЄС).

Статтею 26 частини першої глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» (надалі - Протокол І, до цієї Угоди).

Частиною першою статті 2 розділу 2 Протоколу І встановлено, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Відповідно до частини першої статті 16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1;

2. У випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу 5 «Підтвердження походження» Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Стаття 28 Протоколу І встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, «interalia» (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Отже, як видно із процитованих вище норм, у разі визнання товарів, такими, що походять з Європейського Союзу або України на них розповсюджується Угода про асоціацію та, відповідно, зменшується або скасовується ввізне мито, тобто застосовуються преференції.

Суд звертає увагу, що висновки контролюючого органу щодо відсутності у позивача права на преференцію базуються виключно на листі уповноваженого органу Республіки Польщі від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.8.2019, в якому зазначено, що сертифікат є автентичним, однак товари, зазначені в сертифікаті не відповідають вимогам преференційного походження відповідно до положень про вільну торгівлю між Україною та ЄС відповідно до вимог Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «товарів, що походять з певної країни» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про вільну торгівлю між Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з іншої сторони та Україною».

В той же час вказаний лист уповноваженого органу Республіки Польща не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію. Крім того, в ході проведення перевірки відповідачем не було здобуто прямих доказів того, що товар (MERCEDES-BENZ CLS 350 BLUETEC 4МАТІС», VIN: НОМЕР_1 ) не має преференційного походження з ЄС у розумінні Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Як зазначалось вище, для митного оформлення товару за МД №UA205040/2018/029795 від 24.10.2018 декларантом було надано всі необхідні супровідні документи, в тому числі сертифікат з перевезення товару форми EUR.l від 17.10.2018 PL/MF/AN/0174992, в якому зазначено експортером компанію Marioteam Mariusz Godonczuk, Gdanski (Республіка Польща).

Враховуючи те, що сертифікат з перевезення товару є офіційним документом у відповідності до якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки, тому такий документ потребує встановлення його у відповідності до закону не чинними, підробленими чи недійсними.

У свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази про визнання недійсним сертифіката з перевезення товару форми EUR.l від 17.10.2018 PL/MF/AN/0174992 чи про притягнення експортера до відповідальності за фальсифікацію офіційних документів.

Крім того, суд звертає увагу, що у вказаному листі уповноваженого органу Республіки Польща не стверджується, що наданий позивачем під час митного оформлення сертифікат EUR.1 був підроблений чи нечинним на час здійснення ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС» імпорту товару з Європейського Союзу в Україну, а навпаки, у відповіді митного органу Республіки Польща, засвідчено автентичність (справжність) сертифікату. Таким чином, відсутні підстави вважати неналежним підтвердження преференційного походження товару, який ввозився ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС».

Також суд зазначає, що зміст вищезазначеного листа уповноваженого органу Польщі наведений без офіційного перекладу на українську мову, тобто матеріали податкової перевірки не містять автентичних текстів даних матеріалів, що у свою чергу, обґрунтовано виключає можливість використання змісту зазначених документів під час перевірки. Крім того, відповідачем не надано до матеріалів справи копії листа-запиту до уповноважених органів Республіки Польща, на який йде посилання у відзиві.

Згідно з наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012 при митному оформленні товарів у митній декларації зазначаються:

у графі 36 Преференція - код звільнення від сплати ввізного мита 410 (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС), передбачений Класифікатором звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, який затверджено наказом № 1011; у графі 44 Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи - код документа про походження товару згідно з Класифікатором документів, затвердженим вищезазначеним наказом.

Суд зазначає, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару (стаття 36 МК України).

Із фактичних обставин справи слідує, що концерн Mercedes-Benz (Німеччина) є європейською компанією. Це загальновідомий факт. Інформація про цього виробника, про його місцезнаходження та місцезнаходження потужностей є відкритою у мережі Інтернет. Тому сумніви про походження даного товару з ЄС, є безпідставними.

Крім того, згідно розшифровки ВІН-коду автомобіля, що ввозився позивачем НОМЕР_1 вбачається, що це транспортний засіб, який виготовлений в Німеччині. Висновком експертного дослідження від 22.10.2018 №1693 також підтверджено країну-виробника даного транспортного засобу - Німеччина.

Суд також звертає увагу на те, що у імпортера відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікату. Тобто, відповідальність за оформлення та видачу сертифікату і правдивість інформації, що в ньому зазначена, лежить виключно на експортерові (продавцеві).

Як було зазначено вище, сертифікат є офіційним документом у відповідності до якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки, а тому такий документ потребує встановлення його у відповідності до закону не чинним, підробленим, недійсним чи ін. Допоки ж такий документ чи інформація в ньому не визнаний уповноваженими органами чи судом не законними, до нього застосовується презумпція правомірності.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач дотримався умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосував тарифну преференцію за імпортованим товаром з країни Європейського Союзу, що підтверджується сертифікатом про походження EUR.1, виданим уповноваженим органом Республіки Польща, на підставі якого митний орган України здійснив митне оформлення товару. Під час митного оформлення імпортованого товару позивач надав національному митному органу всі необхідні документи для завершення митних процедур та щодо достовірності, достатності, повноти або належності яких з боку митного органу не було жодних зауважень та ним не відмовлено у застосуванні преференцій з ввізного мита на товари, що возяться на територію України (код пільги 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу).

Таким чином, позивачем було сплачено в повному об`ємі всі обов`язкові митні платежі, подані всі необхідні документи для митного оформлення ввезеного товару, а сам сертифікат про походження товару EUR.l від 17.10.2018 PL/MF/AN/0174992 є чинним та не скасованим.

Відповідачем, у свою чергу, не надано будь-яких доказів, щодо подання недостовірних документів позивачем посадовим особам Волинської митниці ДФС під час здійснення митного контролю та митного оформлення.

Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.

Суд зауважує, що в акті перевірки не містяться докази умисного надання ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС» недостовірних документів чи недостовірної інформації, або інших протиправних дій декларанта, які спричинили недобір обов`язкових платежів під час митного оформлення.

Таким чином, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливо виключно у разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення.

Також, суд не бере до уваги твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву, що уповноваженим органом Республіки Польща за результатами проведеної перевірки надіслано копію самого сертифіката з перевезення товару EUR.l від 17.10.2018 PL/MF/AN/0174992 з відміткою «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності» у графі 14 сертифікату, оскільки надану представником відповідача копію зворотного боку сертифікату не можна однозначно ідентифікувати, що вона стосується саме сертифікату EUR.l від 17.10.2018 PL/MF/AN/0174992. Крім того, у акті перевірки від 31.08.2020 такі твердження відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що товар, митне оформлення якого здійснено за МД №UA205040/2018/029795 від 24.10.2018 на підставі сертифікату EUR.l від 17.10.2018 PL/MF/AN/0174992 є таким, що походить з ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди, а тому пільги надані (отримані) позивачем правомірно, з дотриманням вимог Протоколу 1 Угоди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують доводи позивача, покладені в основу його позовних вимог, при цьому, відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність та законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 24.09.2020 №0000012 та №0000013, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається із матеріалів справи позивач за подання даного позову сплатив судовий збір в сумі 4540,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.01.2021 №2346. Однак, суд звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою необхідно сплатити 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому позивачу необхідно було сплатити судовий збір у сумі 2270,00 грн. (позивачем заявлено вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 24011,89 грн. = 360,18 грн., що менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Отже, питання про повернення надмірно сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви в сумі 2270,00 грн. відповідно до платіжного доручення від 19.01.2021 №2346 може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2270,00 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від 19.01.2021 №2346.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договору про надання правової допомоги від 08.10.2020, рахунку-фактури №1-000000336 від 18.01.2021, акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1-000000336, квитанцією від 20.01.2021 №336-к, попереднім (орієнтовним) розрахунком суми витрат на професійну правничу допомогу) позивач сплатив адвокату Крючкову В. О. кошти в загальній сумі 3000,00 грн. на оплату правової допомоги, яка відповідно до акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1-000000336 складається з: ознайомлення керівника позивача із процесуальними правами та обов`язками; ознайомлення з податковими повідомленнями рішеннями та актом перевірки; ознайомлення з товаросупровідними документами; складання адвокатського запиту №81/20; написання скарги на податкові повідомлення-рішення; детальний аналіз та вивчення фактичних обставин справи; складання стратегії представництва ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС» у суді; вивчення судової практики з відповідних правовідносин; складання та подання позовної заяви; участь в судових засіданнях.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки жоден із поданих документів не містить інформації щодо вартості 1 години роботи адвоката, а тому попередні орієнтовані послуги та реальні нібито надані послуги не мають грошового виразу, а лише пов`язані з певним часом їх надання, що свідчить загалом про неналежне підтвердження заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд вказує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, суд, враховуючи предмет спору та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., що становить вартість послуг із складання позовної заяви.

При цьому, суд зазначає, що ознайомлення керівника позивача із процесуальними правами та обов`язками, ознайомлення з податковими повідомленнями рішеннями та актом перевірки, ознайомлення з товаросупровідними документами, складання адвокатського запиту, детальний аналіз та вивчення фактичних обставин справи, складання стратегії представництва ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС» у суді, вивчення судової практики з відповідних правовідносин, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду. Більше того, розгляд даної справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому включення адвокатом витрат пов`язаних з участю в судових засіданнях є безпідставними.

Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Волинської митниці Держмитслужби від 24 вересня 2020 року №0000012 та №0000013.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби (44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код 43350888) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП АГРО ТРАНС» (45018, Волинська область, Ковельський район, село Старий Мосир, вулиця Молодіжна, 10, ідентифікаційний номер 37580159) судовий збір в сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) та витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко