Справа № 400/4468/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/4468/20
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, за участю третьої особи комунального підприємства Первомайської міської ради "Первомайський міський водоканал" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи в КП «Первомайське виробниче управління водопровідноканалізаційного господарства» з 01.03.2004 по 31.03.2005 та в КП Первомайської міської ради "Первомайський міський водоканал" з 01.10.2007 по 20.08.2019;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи в КП «Первомайське виробниче управління водопровідноканалізаційного господарства» з 01.03.2004 по 31.03.2005 та в КП Первомайської міської ради "Первомайський міський водоканал" з 01.10.2007 по 20.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у вказані періоди працювала у зазначених комунальних підприємствах, що підтверджується відповідними довідками та відомостями її трудової книжки. Внаслідок невиконання комунальними підприємствами свого обов`язку по сплаті внесків до ПФУ ОСОБА_1 позбавлено соціальної захищеності та пенсійного стажу у спірні періоди, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство страхувальник, а тому неможливо її перекласти на позивача.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач пенсію за віком отримувала в період з 19.07.2016 по 31.07.2018, а з 01.08.2018 їй призначено пенсію в разі втрати годувальника згідно положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Оскільки позивач отримує пенсію, що передбачена Законом України № 2262-XII, а зарахування періодів роботи до страхового стажу регулюється Законом України №1058IV, то підстави для виконання вимоги ОСОБА_1 відсутні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що позивача знято з обліку як отримувача пенсії за віком відповідно до Закону України №1058IV, а тому підстави для зарахування стажу відсутні. Закон України № 2262-XII взагалі не містить визначення терміну «страховий стаж», умов та порядку його обчислення. Судом першої інстанції не досліджено докази, які надані відповідачем, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14 серпня 2016 року призначена пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується протоколом №2142 від 19.07.2016 (а.с. 38).

26.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника (а.с. 39) та з 01.08.2018 дану пенсію їй призначено, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом від 10.08.2018 (а.с. 40).

02.07.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою щодо зарахування до загального страхового стажу періодів її роботи в КП «Первомайське виробниче управління водопровідноканалізаційного господарства» з 01.03.2004 по 31.03.2005 та в КП Первомайської міської ради "Первомайський міський водоканал" з 01.10.2007 по 20.08.2019 (а.с. 9).

Листом від 16.07.2020 №3957-3758/П-02/8-1400/20 відповідач зазначив про відсутність підстав для здійснення зарахування страхового стажу із посиланням на обставини зняття позивача з обліку як отримувача пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та отримання по теперішній час пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.7).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 вбачається, що КП "Первомайське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" з 01.03.2004 по 31.03.2005 та КП Первомайської міської ради "Первомайський міський водоканал" 01.10.2007 по 20.08.2019 страхові внески за ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України не сплачували (а.с. 10-12).

Позивач надала до суду довідки КП Первомайської міської ради "Первомайський міський водоканал" від 06.07.2020 №122, №123 про заробітну плату для обчислення пенсії, згідно з якими страхові внески за період з квітня 2005 року по серпень 2019 року нараховувались (а.с. 20-22).

Також ОСОБА_1 надано архівну довідку від 22.06.2020 №03.03-29/П-329, видану архівним відділом апарату виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про те, що відповідно до архівних документів та відомостей нарахування заробітної плати робітникам фонду №215 Первомайського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ОСОБА_1 , 1959 р.н. працювала у вищевказаному підприємстві та її зарплата за період з березня по грудень 2004 року склала визначену у довідці суму (а.с. 13).

Відомості трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 підтверджують, що позивач в період з 19.08.2003 по 31.03.2005 працювала контролером-касиром при парковці Первомайського ВУВКГ, з 01.04.2005 по 20.08.2019 працювала контролером-касиром при парковці КП «Первомайський міським водоканал» (а.с. 18-19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Факт ненадходження відрахувань із заробітної плати позивача до Пенсійного фонду України за спірні періоди, за відсутності її вини, не є підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи з 01.03.2004 по 31.03.2005 та з 01.10.2007 по 20.08.2019. Таким чином, позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а, отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів її роботи.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Предметом спору в даному випадку є протиправні дії відповідача щодо відмови зарахувати позивачу до стажу роботи періоди з 01.03.2004 по 31.03.2005 та з 01.10.2007 по 20.08.2019.

Обґрунтовуючи позицію такої відмови ГУ ПФУ в Миколаївській області посилається на факт отримання позивачем з 01.08.2018 пенсії в разі втрати годувальника, а не за віком.

Судова колегія звертає увагу, що згідно ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

При цьому, факт отримання позивачем пенсії в разі втрати годувальника на підставі положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 2262-XII не позбавляє ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання пенсії за віком згідно Закону України №1058-IV.

Матеріали справи підтверджують, що при первісному призначенні позивачу пенсії за віком у 2016 році до її страхового стажу, починаючи з 01.07.2000, враховано лише 4 роки 3 місяці 23 дні, що не відповідає по тривалості здійсненої нею трудової діяльності, яка підтверджена, зокрема, відомостями трудової книжки та наявними в матеріалах справи довідками (а.с. 13, 18-19, 20-24, 38).

За таких умов, маючи право у будь-який момент звернутися до відповідача із заявою про зміну отримуваної пенсії, позивач не обмежена у можливості захисту своїх прав як застрахованої особи шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до її страхового стажу визначених періодів діяльності.

При цьому, дані дії не впливають на отримання ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника та не змінюють розмір такої пенсії, яка не залежить від страхового стажу позивача.

Відмова органу ПФУ не може обґрунтовуватися фактом отримання позивачем іншої пенсії ніж за віком, оскільки суть вимог ОСОБА_1 складає чітке визначення її страхового стажу, який підлягатиме врахуванню тільки після її звернення із заявою про перехід на виплату пенсії за віком.

Суд першої інстанції помилково не встановив обставину отримання позивачем з 01.08.2018 пенсії в разі втрати годувальника та не надав доводам відповідача належної оцінки, проте по суті прийняв вірне рішення, що підтверджується наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно наявного в матеріалах справи реєстру застрахованих осіб на ім`я позивача відсутня інформація про сплату страхових внесків КП «Первомайське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства» з 01.03.2004 по 31.03.2005 та КП Первомайської міської ради "Первомайський міський водоканал" з 01.10.2007 по 20.08.2019 (а.с.10-12).

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи. Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Судова колегія звертає увагу, що факт несплати страхових внесків у спірні періоди за позивача не став підставою для відмови щодо їх врахування до страхового стажу, викладеної у листі відповідача від 16.07.2020, проте наявні в матеріалах справи докази підтверджують дані обставини, що свідчить про можливість надання їм правової оцінки з метою забезпечення належного соціального захисту ОСОБА_1 .

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач у спірний період, а саме, з 01.03.2004 по 31.03.2005 працювала в КП «Первомайське виробниче управління водопровідноканалізаційного господарства», а з 01.10.2007 по 20.08.2019 - в КП Первомайської міської ради "Первомайський міський водоканал", у зв`язку з чим підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а спірний період роботи підлягав зарахуванню до страхового стажу позивача.

Слід звернути увагу, що обов`язок щодо сплати страхових внесків за позивача у спірні періоди покладався саме на КП «Первомайське виробниче управління водопровідноканалізаційного господарства» та КП "Первомайський міський водоканал". Матералами справи підтверджено, що вказаними комунальними підприємствами страхові внески нараховувались, але не сплачувались в зв`язку із браком коштів.

Судова колегія звертає увагу, що внаслідок невиконання комунальними підприємствами свого обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

В свою чергу вищевказана несплата не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи, оскільки невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини ОСОБА_1 , а відповідальність за несплату таких внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні спірних правовідносин враховує висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року (справа №688/947/17), від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17), від 09 жовтня 2020 року (справа № 341/460/17), які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зарахування вищезазначених періодів до страхового стажу роботи позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача, проте по суті прийняв вірне рішення, вбачаються підстави для зміни мотивувальної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року з підстав наведених в даній постанові.

Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 15 жовтня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року змінити з підстав, наведених в даній постанові.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко