Справа № 1.380.2019.007123
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.007123 пров. № А/857/2752/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року (прийняте у м. Львові суддею Костецьким Н.В., складене у повному обсязі 03 липня 2020 року) в справі № 1.380.2019.007123 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило стягнути до бюджету з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 86 264,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у позивача наявний податковий борг перед бюджетом, який виник у зв`язку з несплатою податку на нерухоме майно, яке відмінне від земельної ділянки, у розмірі 86 264,85 грн, який є узгодженим та у добровільному порядку позивачем не сплачений, а відтак, підлягає стягненню у судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом обставин справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення, якими нараховано їй податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, яке відмінне від земельної ділянки, та на підставі яких контролюючим органом було винесено податкову вимогу, є протиправними, оскільки такі прийняті контролюючим органом не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, відтак, є необгрунтованими. Також суд першої інстанції ухвалив рішення за її відсутності, не повідомивши її належним чином про дату і час розгляду справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Сторони у цій справі були повідомлені про час та місце розгляду справи, зокрема, відповідач у порядку, визначеному пунктами 3, 4 статті 127 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2019 податковий борг відповідача з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, становить 86 264,85 грн.

Відповідно до матеріалів справи заборгованість ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, складають податкові зобов`язання, нараховані відповідно до податкових повідомлень-рішень від 07.04.2017 № 952-13 на суму 18 808,96 грн; від 07.04.2017 № 953-13 на суму 16 028,90 грн; від 10.05.2018 № 0-1317 на суму 18 864,64 грн; від 10.05.2018 № 0-1317 на суму 14 888,96 грн; від 19.03.2019 за № 0-1317 на суму 17 322,37 грн; нарахованої пені на суму 351,07 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем грошових зобов`язань позивач також виніс податкову вимогу від 27.11.2017 № 39766-17, яка скерована платнику податків.

Докази, які б підтверджували, що вказана податкова вимога та податкові повідомлення-рішення відповідачем оскаржувались, у справі відсутні, відповідно, визначені у них зобов`язання є узгодженими.

У добровільному порядку заборгованість відповідачем не сплачена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи сума податкового боргу відповідача в розмірі 86 264,85 грн є узгодженою та у встановлені законом строки не сплачена, тому відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визнається сумою податкового боргу.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Згідно з абзацом третім пункту 63.3 статті 63 ПК України об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Відповідно до пункту 266.2.1 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що податковий борг, у спірних правовідносинах, виник у зв`язку із несплатою відповідачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 57.3. ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 вказаного Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у цій справі, а тому суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи скаржника про протиправність податкових повідомлень-рішень, оскільки такі обставини повинні з`ясовуватися при їх оскарженні.

Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене, чи були правові підстави для її стягнення.

Як видно з копій поштових конвертів, якими платнику податків було надіслано податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, а також податкову вимогу, вказані поштові відправлення були повернуті відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Абзацом шостим п. 42.4 ст. 42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Слід зазначити, що платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка фактично являється його місцезнаходженням і за якою податковий орган правомірно надсилає усю адресовану платникові кореспонденцію.

З огляду на викладене, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, а також податкова вимога були вручені позивачу у встановленому законом порядку.

Оскільки відповідач не оскаржив в адміністративному чи судовому порядку податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, сплата податкових зобов`язань не відбулася, тому сума визначених грошових зобов`язань набула статусу узгоджених зобов`язань.

Отже, заборгованість позивача зі сплати податку на нерухоме майно, яке відмінне від земельної ділянки, у розмірі 86 264,85 грн набула статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу, а тому така підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання відповідача та те, що справа була розглянута за її відсутності, оскільки вона була повідомлена про час та місце розгляду справи у порядку, визначеному пунктами 3, 4 статті 127 КАС України. Також вона, знаючи про розгляд вказаної справи, не повідомила суд першої інстанції про виїзд за кордон.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року в адміністративній справі № 1.380.2019.007123 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 23 березня 2021 року.