Справа № 520/354/21
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

22 березня 2021 р. № 520/354/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, м-н Свободи, буд.5, Держпром, 3 під., 2 пов., ) про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області по відмові ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах неправомірними;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26 вересня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу за списком № 2 ОСОБА_2 період роботи з 16 вересня 1986 року по 20 грудня 1999 року - електриком, з 20 грудня 1999 року по 31 грудня 2001 року електромонтером по ремонту та обслуговуванню електроустаткування, з 22 травня 2007 року по 06 липня 2007 року електромонтером по ремонту та обслуговуванню електроустаткування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 16 вересня 2019 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на користь ОСОБА_2 судові виграти по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.09.2019 року відповідач прийняв рішення про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу. Вважаючи вказане рішення відповідача таким, що не відповідає нормам діючого законодавства та порушує конституційне право на отримання належного пенсійного забезпечення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 18.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за правилами ст.257-262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, на виконання ухвали суду надано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв в порядку, спосіб та у межах чинного законодавства України. Так, з наданих документів ОСОБА_2 управлінням встановлено, що на час звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за Списком №2, позивач досяг 55-річного віку, має загальний страховий стаж 38 років 04 місяці 02 дні, з них - 5 років місяців 0 днів на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2. Період роботи електриком на ЗАТ "Новоселівський гірничозбагачувальний комбінат" з 16.09.1986 по 31.12.2001 року та з 06.07.2007 по 31.12.2007 року не зараховано до пільгового стажу, у зв`язку з ненаданням уточнюючих довідок підприємства, де працював позивача, що підтверджують пільговий стаж на зазначених роботах із шкідливими та важкими умовами праці за списком №2.

У відповідь на відзив представник позивача зазначив, що не погоджується з правовою позицією, викладеною у письмовому відзиві на позов, оскільки, позивачем повністю підтверджено наявність пільгового стажу записами з трудової книжки та наданими до пенсійного фонду довідками та наказами про проведення атестації робочих місць, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 вересня 2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України у відповідності до положень пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

До заяви позивачем додано наступні документи: трудова книжка, витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довідка №5/858 від 20.06.2019 про зміну найменування юридичної особи з ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" на ПАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат", архівні довідки від 04.06.2019 року №06-14/511, №78, від 12.09.2019 року №107, копії наказів №163-к від 10.12.1999, №166-к від 21.12.1999 року, №79-к від 22.05.2002 року, №156-к від 06.07.2007 року, протокол №4 від 20.12.1999 року, карта умов праці електромонтера по обслуговуванню електроустаткування ЗАО "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" від 21.02.2007, довідка №5/857 від 20.06.2019 року, довідка №5/586 від 20.06.2019 року, атестат №6520, диплом НОМЕР_2 , військовий квиток, копія паспорту та ідентифікаційного коду.

Рішенням Нововодолазького сектору обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №322/03.22-20 від 26.09.2019 року ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за віком за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач 11.11.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою, в якій просив переглянути рішення від 26.09.2019 року з обґрунтуванням відмови не зарахування періодів трудової діяльності до спеціального пільгового стажу.

Листом №6583/М-14 від 02.01.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило ОСОБА_2 , що його страховий стаж обчислений на підставі наданих документів та даних, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового дежавного соціального страхування, склав 38 років 4 місяці 2 дні, в тому числі за Списком №2 - 5 років 6 місяців. До стажу за Списком №2 зараховані періоди роботи з 01.01.2002 по 22.05.2007 та з 06.07.2007 по 31.12.2007 року. До стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 16.09.1986 по 31.12.2001 року, оскільки, заявником не надано уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Також пояснено, що, оскільки, стаж роботи ОСОБА_2 із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, обчислений за наданими документами, не досягає необхідного для призначення пенсії, заявнику відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вважаючи відмову у призначенні пільгової пенсії за віком незаконною та протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

З аналізу вищевикладених норм законодавства, слід дійти висновку, що право на пенсію виникає за наявності у сукупності трьох умов:

1) досягнення 55-річного віку на час звернення з заявою про призначення пенсії за Списком №2;

2) наявність страхового стажу не менше 27 років 6 місяців;

3) з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць.

Наведені норми кореспондують положенням ст.114 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Cуд звертає увагу, що відповідач не заперечує достатність у позивача загального трудового стажу та ним досягнення необхідного пенсійного віку.

Відмова у призначенні пенсії мотивована виключно ненаданням уточнюючих довідок для підтвердження спеціального трудового стажу за період з 16.09.1986 по 31.12.2001 в ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат".

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Відповідно до пункту 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.112005 р. №383, передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що при зверненні позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії ОСОБА_2 подав пенсійному органу копію трудової книжки.

Водночас суд зазначає, що вищенаведеними нормами чинного законодавства передбачено витребування уточнюючих довідок виключно у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, однак відповідачем на підтвердження виду та характеру роботи в спірний період з 16.09.1986 по 31.12.2001 року та за період з 22.05.2007 по 06.07.2007 року надано:

- архівну довідку №06-14 від 04.06.2019 ТОВ "Науково-виробничий сервісний центр "Харківський народний архів", в якій місяться відомості про нараховану заробітну плату ОСОБА_2 за період 01.01.1994 по 31.12.1998 року;

- архівну довідку №78 від 04.06.2019 ТОВ "Науково-виробничий сервісний центр "Харківський народний архів"про перейменування ЗАТ "Новоселівка-Агро";

- копію наказу №163-к від 10.12.1999 року директора АТЗТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці за 1999 рік;

- копія протоколу АТЗТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" від 20.12.1999 року №4 засідання кваліфікаційної комісії про проведення кваліфікаційних іспитів працівників, що навчаються по курсовій, груповій, індивідуальній формам навчання за електро-енергетичним сектором;

- копія наказу АТЗТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" №166-к від 21.12.1999 року про підвищення розрядів працівникам, в тому чилі ОСОБА_2 ;

- копія карти умов праці наказу АТЗТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат";

- копія наказу ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" про результати проведення атестації робочих місць.

Як вбачається, записів в трудовій книжці для визначення пільгового стажу достатньо, оскільки в трудовій книжці зазначені періоди роботи, назви професій, а також визначено, що роботи виконувались повний робочий день.

Крім того, в трудовій книжці міститься посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумніву щодо їх достовірності.

При цьому зазначені записи в трудовій книжці позивача в установленому порядку недійсними не визнані.

Позивач під час звернення надав відповідачу трудову книжку, яка містить необхідні дані для підтвердження наявності в нього спеціального трудового стажу.

Як вбачається із записів трудової книжки, позивач у період з 16.09.1986 по 20.12.1999 працював електриком 2, 3 та 5 розряду та з 20.12.1999 по 31.12.2001 електромонтером по ремонту на обслуговуванню електроустаткування 6-го розряду на АТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" та з 01.01.2002 по 01.08.2007 - електромонтером по ремонту на обслуговуванню електроустаткування 6-го розряду на ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат".

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на зарахування періоду роботи з 16.09.1986 по 31.12.2001 року та з 22.05.2007 по 06.07.2007 по 06.07.2007 року до пільгового.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п.1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З врахуванням викладеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №322/03.22-20 від 26.09.2019 про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне страхування" не відповідає вимогам щодо обґрунтованості, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Позовні вимоги про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах протиправними задоволенню не підлягають, оскільки, повністю поглинаються позовними вимогами про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №322/03.22-20 від 26.09.2019.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ("Спорронг та Льонрот проти Швеції") до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування мирного володіння майном.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як узаконі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

В справі "East/WestAllianceLimited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", від 13.02.2011 року у справі "Чуйкіна проти України").

Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 сформована правова позиція, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд доходить висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_2 , що дає право на пенсію за віком відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", період його роботи з 16.09.1986 по 20.12.1999 електриком Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат, з 20.12.1999 по 31.12.2001 року - електромонтером по ремонту на обслуговуванню електроустаткування на АТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат", з 01.01.2002 по 01.08.2007 - електромонтером по ремонту на обслуговуванню електроустаткування на ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дати звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 16 вересня 2019 року.

Враховуючи, що відповідач не надав суду відзиву та доказів, які б спростували позицію та доводи позивача, суд доходить висновку, що позов є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Стосовно клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Вирішуючи клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:

- договір про надання правничої (правової) допомоги №46/20 від 16.11.2020;

- акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 11.01.2021 року;

- розрахунок вартості юридичних послуг по договору №46/20 від 16.11.2020 року;

- копія ордеру серія ПТ№188539 на надання правової допомоги від 23.12.2020.

Відповідно до пункту 1.1. Договору №46/20 від 16.11.2020 року на умовах цього договору замовник ( ОСОБА_2 ) дає завдання виконавцю (адвокат ОСОБА_3 ) та зобов`язується оплатити послуги, а виконавець зобов`язується відповідно до завдання замовника надавати йому зазначені юридичні послуги.

Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що за надані послуги замовник виплачує виконавцеві плату у розмірі вартості фактично наданих послуг відповідно до розрахунку вартості послуг, який є невід`ємною частиною договору.

В пункті 5.1 зазначено, що замовник здійснює оплату згідно цим договором в готівковому порядку в момент підписання актів приймання-передачі наданих послуг.

Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 11.01.2021 виконавець ( ОСОБА_3 ) надав, а Замовник ( ОСОБА_2 ) отримав наступні послуги:

- надання консультації щодо способів захисту порушеного права - 1000,00 гривень;

- підготовлений правовий висновок щодо спірних правовідносин з вивченням чинної судової практики - 2000,00 гривень

- складання та подання позовної заяви - 7000,00 гривень;

Всього до сплати: 10000 (десять тисяч) гривень.

Також в акті приймання-передачі наданих послуг від 11.01.2021 зазначено, що замовник передав виконавцеві кошти у сумі 10000 грн за виконану роботу.

Зазначено, що цим Актом сторони підтверджують, що юридичні послуги надані у повному обсязі, сторони претензій по наданим послугам один до одного не мають.

Суд звертає увагу, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. (ч.5 ст.242 КАС України).

Суд зауважує, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу не надано доказів їх реальної сплати, зокрема не надано банківських розрахункових документів (платіжного доручення чи прибуткового касового ордера).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Верховний суд у постанові від 04 лютого 2020 року у справа №280/1765/19 (№К/9901/607/20) висловив позицію у якій вказав, що "Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат."

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Підсумовуючи вищенаведене, та беручи до уваги, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують факт оплати наданих послуг, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 246, 257, 258, 262, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26 вересня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу за списком № 2 ОСОБА_2 період роботи з 16.09.1986 по 20.12.1999 електриком Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат, з 20.12.1999 по 31.12.2001 року - електромонтером по ремонту на обслуговуванню електроустаткування на АТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат", з 01.01.2002 по 01.08.2007 - електромонтером по ремонту на обслуговуванню електроустаткування на ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 16 вересня 2019 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м.Харків, майдан Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко