Справа № 460/6866/20
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2021 року м. Рівне №460/6866/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Приватне підприємство "ДЕЛІСС"
доГоловне управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «ДЕЛІСС» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - Відповідач) у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування від`ємного значення та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2020 року, було складено Акт від 09.06.2020р. №653/17-00-04-02/33335051, на підставі якого податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника податку у банку у 257 278грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію 64319,5грн. Підставою для такого рішення стало встановлення невідповідності списання кількості сировини у виробництво з кількістю залишку лісоматеріалів по рахунку 201 «сировина» та даних відображених у сертифікатах про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів. Вказує, що перевіряючими не було враховано особливість виробництва позивача та технологічно неминучих витрат сировини при виготовленні заготовок пилених, за наслідками чого було зроблено хибні висновки, що були покладені в основу оскаржуваного рішення. Вважає оскаржуване рішення податкового органу необґрунтованим, неправомірним та таким, що підлягає скасуванню. За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

25.09.2020 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав та заперечив щодо його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що контролюючий орган не заперечує щодо можливих норм витрати сировини, на які посилається позивач, проте наголошує, що перевіркою встановлено саме невідповідність даних щодо використання сировини вказаних у сертифікатах про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів, акту переробки сировини за березень 2020р. з даними виготовленої та оприбуткованої готової продукції та відходів. Вказує, що підприємством за період з 01.03.2020 по 31.03.2020 вся придбана сировина (круглі лісоматеріали, які списані у виробництво), вплинула на формування податкового кредиту, разом з тим, кількість сировини (круглі лісоматеріали) 1703,42м.куб. на загальну суму 1286388,72грн. (ціна придбання) підприємством безпідставно включено до податкового кредиту, оскільки вони не оприбутковані на рахунки бухгалтерського обліку як готова продукція або відходи виробництва, що свідчить про те, що дані бухгалтерського обліку не підтверджені документально, а саме кількість переданої сировини (круглі лісоматеріали) у виробництво не відповідає кількості виходу готової продукції та відходів. Вважає, що податковий орган при прийнятті вказаного рішення діяв на підставі, в межах та у спосіб, визначені чинним законодавством, а податкове повідомлення-рішення є правомірним та обґрунтованим, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, визначивши норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд встановив таке.

Приватне підприємство «ДЕЛІСС» зареєстроване як юридична особа 14.01.2005; видами економічної діяльності підприємства є: лісопильне та стругальне виробництво (основний) (КВЕД 16.10); неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД 46.90); інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (КВЕД 47.19); вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20).

Приватне підприємство «ДЕЛІСС» перебуває на обліку як платник податків та є платником податку на додану вартість (індивідуальний податковий номер 66).

З матеріалів справи встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 19.05.2020 №877 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ДЕЛІСС» з питань достовірності нарахування від`ємного значення та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2020 року» та направлень від 26.05.2020р. №714/17-00-04-02, №713/17-00-04-02 і №715/17-00-04-02, на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, ст.79 Податкового кодексу України (далі ПК України) - в період з 26.05.2020 по 01.06.2020 уповноваженими особами Головного управління ДПС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «ДЕЛІСС».

За результатами перевірки складено акт від 09.06.2020 №653/17-00-04-02/33335051, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення ПП «ДЕЛІСС» в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника по декларації з ПДВ за березень 2020 року, а саме в порушення п.189.1 ст.189, пп. «г» п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України встановлено заниження податкових зобов`язань за березень 2020р. на суму 257 278грн. та завищення суми фактичної сплати постачальникам за товари/послуги в розмірі 190 436грн., що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) за березень 2020 року на суму 447 714грн., а також в порушення п.201.10 ст.201 не зареєстровано у ЄРПН податкові накладні на суму 257 278грн., що тягне за собою накладення штрафу відповідно до ст.120-1 ПК України.

На підставі акту від 09.06.2020 №653/17-00-04-02/33335051 ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника податку у банку у 257 278грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію 64 319,5грн.

ПП «ДЕЛІСС» скористалося процедурою адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення шляхом подання скарги від 14.07.2020 до ДПС України, яке за результатами розгляду такої скарги прийняло рішення №26913/6/99-00-06-02-01-06 від 03.09.2020 про залишення скарги платника податків без задоволення, а податкового повідомлення-рішення від 30.06.2020 № - без змін.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду.

При вирішенні даного адміністративного спору щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2020 № суд виходить з наступного.

Стаття 200 розділуПК України визначає порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

За положеннями пункту 200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Разом з тим, відповідно до пункту 200.4 ст.200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 ст.200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За даними акту від 09.06.2020 №653/17-00-04-02/33335051 вбачається, що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (із зазначенням частки загальної суми податкового кредиту звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення ПДВ) є вивезення позивачем товарів за межі митної території України, які згідно з чинним законодавством оподатковуються податком за ставкою « 0».

Суд констатує, що у зазначеному акті податковий орган вказує, що при перевірці операцій щодо вивезення товарів за межі митної території України порушень не встановлено, а відповідно задекларовані позивачем у податковій декларації за період березень 2020р. дані щодо обсягів постачання за операціями, з вивезення товарів за межі митної території України, що оподатковуються за нульовою ставкою, в розмірі 5859728грн. є достовірними. Крім того, у акті перевірки податковий орган зазначає, що при перевірці інших операцій (за даними декларації за березень 2020р. в обсязі 275918грн.), що оподатковуються за нульовою ставкою, також порушень не встановлено, а отже, і в цій частині задекларовані відомості платника податків є достовірними та не оспорюються податковим органом.

Підтверджено податковим органом і суму податкового кредиту, задекларовану платником податків в розмірі 706 813грн. (рядок 17 декларації за березень 2020р.).

Таким чином, до з`ясування у цій справі підлягає правомірність визначення податковим органом суми податкових зобов`язань позивача в розмірі 475 481грн., що більше за самостійно задеклароване платником податків у рядку 9 декларації за березень 2020р. (218 203грн.). Зазначене визначення податковим органом обґрунтовано тим, що хоч вся придбана підприємством за період з 01.03.2020 по 31.03.2020 сировина (круглі лісоматеріали), які списані у виробництво вплинули на формування податкового кредиту, але, на думку податкового органу, кількість сировини обсягом 1703,42м.куб на загальну суму 1 286 388,72грн. (ціна придбання) підприємством безпідставно включено до податкового кредиту, оскільки вона не оприбуткована на рахунки бухгалтерського обліку як готова продукція або відходи виробництва, що вказує на те, що такі круглі лісоматеріали були використані поза межами господарської діяльності платника податків, без відображення та підтвердження їх використання в бухгалтерському обліку.

Щодо вказаного суд зазначає, що як вбачається з матеріалів перевірки основним видом діяльності позивача є виробництво та експорт заготовок тарних для виготовлення європіддонів та паливних гранул. При виготовлені пиломатеріалів із круглої сировини неминуче з`являються відходи (втрати сировини) у вигляді обапіл, обрізок, вирізок, розпилу, кори, тирси. Статтею 1 Закону України «Про відходи» встановлено, що відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Як вбачається з наказу по підприємству від 29.03.2019р. «Про внесення змін до коефіцієнту на списання сировини і матеріалів у виробництво» вбачається, що згідно контрольних замірів підприємством встановлено наступні коефіцієнти розпилу сировини: з 1м.куб лісоматеріалів виходить при коефіцієнті 3,0: заготовки пиляні - 30%, дрова - 50%, тирса - 20%, а також встановлено норму усушки на рівні 6%.

Крім того, з експертного висновку Рівненської торгово-промислової палати №В-309 від 08.07.2020р. за результатами контрольного розпилу лісоматеріалів круглих хвойних порід (сосна) для встановлення фактичної норми витрати сировини при виготовленні заготовок пилених соснових експертом було встановлено, що при проведенні на лісопильній дільниці ПП «ДЕЛІСС» розпилу лісоматеріалів круглих хвойних порід класів якості А, В, С, D для встановлення фактичної норми витрати сировини при виготовленні заготовок пилених соснових вбачається, що по лісоматеріалах круглих соснових класів якості А, В процент виходу складає - 33,33%, а витрати лісоматеріалів круглих соснових класів якості А, В на виготовлення 1м.куб заготовок пилених соснових розміром 14-21 х 74-124 х 600-2400мм складають - 3,00м.куб., а по лісоматеріалах круглих соснових класів якості С, D процент виходу складає - 32,26%, а витрати лісоматеріалів круглих соснових класів якості А, В на виготовлення 1м.куб заготовок пилених соснових розміром 14-21 х 74-124 х 600-2400мм складають - 3,10м.куб. При цьому експертний висновок містить застереження, що дані норми витрати сировини застосовуються до аналогічної сировини, яка буде використовуватися в подальшому при розпилі в незалежності від розмірів (товщина, ширина, довжина) заготовок пилених соснових.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву відповідача, ним не заперечуються можливі норми витрат сировини на які посилається позивач.

У зв`язку із вказаним, слід врахувати, що безповоротні відходи не враховуються в бухгалтерському обліку, тому що такі «матеріальні цінності» не є активами їх власника, адже підприємство не може отримати від них у майбутньому економічні вигоди (ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), тобто в такому разі не виконується вимога п.5 Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №246 від 20.10.1999р., відповідно до якої запаси визнаються активом, якщо існує ймовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, і їх вартість може бути достовірно визначена.

Абзацом третім п. 2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №2 від 10.01.2007 передбачено, що відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі не передбачається, активом не визнаються. Витрати на утилізацію цих відходів включаються до інших операційних витрат.

Нормативні безповоротні відходи включають до собівартості виготовленої продукції, при цьому пунктом 331 Методичних рекомендацій з формування собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості, затверджених наказом Міністерства промислової політики України №373 від 09.07.2007, встановлено, що якщо пряме віднесення отриманих відходів на собівартість окремих виробів і замовлень є ускладненим, безповоротні відходи обліковують загальною масою за всією продукцією, а поділ їх на окремі вироби здійснюють пропорційно випущеній кількості продукції. Нормами Податкового кодексу України не встановлено вимог щодо коригувань фінансового результату до оподаткування податком на прибуток за операціями з такими відходами. Що ж до обліку з податку на додану вартість, то на нього не впливають нормативні безповоротні відходи, оскільки їх утворення безпосередньо пов`язане з технологічним процесом. Таким чином, безповоротні відходи вважаються використаними в господарській діяльності платника податків, а утворення нормативних відходів не несе жодних податкових наслідків з ПДВ, оскільки це пов`язано з господарською діяльністю.

Суд зазначає, що як вбачається з акту перевірки наднормативних безповоротних відходів (втрат сировини) податковим органом під час перевірки не встановлено.

Таким чином, кількість отриманої позивачем сировини (круглі лісоматеріали) за відповідними товаро-прихідними документами (в тому числі товарно-транспортними накладними (ТТН-ліс) від Державних лісових господарств з відміткою Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства про погашення використаної кількості деревини) не збігається і не може збігатися з кількістю готової за результатами виробництва продукції, з огляду на нормативні безповоротні відходи (в тому числі у вигляді усушки).

Як вбачається з акту від 09.06.2020 №653/17-00-04-02/33335051 податковий орган враховував при визначенні розміру зобов`язань відомості сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, що були представлені позивачем до перевірки, які складені у відповідності до Інструкції щодо заповнення форми Сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України №528 від 07.09.2007.

Суд зазначає, що для визначення кількості використаної сировини для виготовлення тієї чи іншої кількості продукції податковий орган не може використовувати лише відомості рядка 4 сертифікату «Підстава видачі сертифіката» (де здійснено посилання на ТТН-ліс), а має враховувати в першу чергу відомості рядка 2 «Характеристика купленої продукції» (де вказується вид лісопродукції, яка була реалізована лісокористувачем-продавцем на внутрішньому ринку, її порода, сорт, геометричні розміри, кількість, код згідно з УКТЗЕД) та рядка 5 «Характеристика партії лісопродукції, що експортується» (де вказуються найменування лісопродукції, що експортується, порода, сорт, геометричні розміри, кількість, код згідно з УКТЗЕД), оскільки саме ці відомості є такими, що вказують на обсяги виготовленої лісопродукції з придбаних лісоматеріалів, що експортується.

При цьому, в акті перевірки відповідач не ставить під сумнів обставини придбання позивачем лісоматеріалу (сировини), а також обставин, що стосуються експорту готової продукції, в тому числі її кількості. Податковим органом не надано і судом не було здобуто докази, які б вказували на те, що придбана позивачем сировина була використана на в межах господарської діяльності.

Суд критично оцінює висновки відповідача щодо того, що сировина (круглі лісоматеріали) в кількості 1703,42куб.м на загальну суму 1 286 388,72грн. (ціна придбання) вплинула на формування податкового кредиту у розмірі 257 277,74грн. (1 286 388,72грн*20%), але була використана не в господарській діяльності підприємства, оскільки такі висновки не були підтверджені належними доказами. В той же час з матеріалів справи вбачається факт придбання позивачем сировини та виготовлення з неї пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, які були відображені у відповідній декларації з податку на додану вартість за березень 2020 року. При цьому на сторінці 11 акту від 09.06.2020 №653/17-00-04-02/33335051 вбачається, що податковий орган зазначає, що залишок по рахунку 201 становить 33,9952м.куб на суму 24861,58грн., в той час як зазначена кількість відповідно до відомостей рахунку 201 стосується лише деревини дров, в той час як залишок на кінець місяця круглих лісоматеріалів становить 1048,058м.куб на суму 1055207,23грн., що також підтверджується поясненнями позивача відповідачу листом вих.№14 від 03.06.2020.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. ), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті спірного рішення дотримано не було.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вищевикладене судовий збір в сумі 4823,96грн., сплачений платіжним дорученням №7379 від 16.09.2020, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Приватного підприємства «ДЕЛІСС» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника податку у банку у 257 278грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію 64319,5грн.

Стягнути на користь Приватного підприємства «ДЕЛІСС» (код 33335051 вул.Старицького, буд.21А, м.Рівне, 33024) з Головного управління ДПС у Рівненській області (код 43142449, вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, 33023) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, судовий збір в сумі 4823,96грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 березня 2021 року

Суддя Д.Є. Махаринець