Справа № 380/4010/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року справа №380/4010/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретар судового засідання Термено О.А,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Хромець О.І.,

представника відповідача Флис Х.А.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Львівської митниці ДФС (79000, м. Львів, вул. Костюшка,1; ), Галицької митниці Держмитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка,1; ), з вимогами :

визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки начальника Львівської митниці ДФС, Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Антоняк Романа Михайловича від 13.04.2020 № 130-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020;

стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення судом першої інстанції;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою суду від 29.05.2020 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

15.06.2020 за вх. №29469 на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем через канцелярію суду подано заяву на усунення недоліків.

19.06.2020 суд ухвалою відкрив загальне позовне провадження та призначив підготовче засідання.

13.07.2020 за вх. №34728 позивачем подано клопотання про долучення додаткових доказів у справі.

15.07.2020 за вх. №35119 від представника відповідача Галицької митниці Держмитслужби надійшов до суду відзив на позовну заяву разом з матеріалами особової справи.

15.07.2020 від представника відповідача Львівської митниці ДФС надійшов до суду відзив на позовну заяву за вх. №35134.

24.07.2020 за вх. №36956 позивачем подано відповідь на відзив Галицької митниці Держмитслужби.

24.07.2020 за вх №36963 позивачем подано відповідь на відзив Львівської митниці ДФС.

11.08.2020 за вх. №39699 від представника відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

13.08.2020 за вх.№40169 від представника відповідача -1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

04.09.2020 за вх. №44131 позивачем подано додаткові пояснення щодо заперечення Львівської митниці ДФС від 06.08.2020.

07.09.2020 за вх. №44427 позивачем подано додаткові пояснення.

22.09.2020 за вх. №47612 позивачем подано клопотання про долучення додаткових доказів у справі.

Розгляд справи неодноразово відкладався у підготовчому засідання за клопотанням сторін та у зв`язку із неявкою. Вимоги уточнялися в засідання суду в частині вирішення питання переведення у Галицьку митницю ДМС.

22.10.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

15.01.2021 за вх. №261ел. та 19.01.2021 за вх. №3125 позивачем подано пояснення щодо предмету спору.

12.02.2021 за вх. №9572 представником відповідача Галицької митниці Держмитслужби подано додаткові пояснення у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, відповідачем Львівською митницею ДФС порушено його право на працю гарантоване Конституцією України, відсутні критерії щодо вибіркового працевлаштування, переведення осіб з Львівської митниці до Галицької митниці ДМС, неналежним чином попереджено про наступне вивільнення із займаної посади, посада його збереглася у новій структурі. Наказ про звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства, не конкретизовано підстав звільнення. Стверджує, що Постановою КМ України від 02.10.2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1. Згідно з вказаним додатком утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби. Окрім того, згідно додатку № 2 вказаної постанови прийнято рішення про реорганізацію Львівської митниці ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. На виконання вказаної постанови ДФС України було видано наказ від 25.11.2019 № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС», пунктом 4 якого визначено тримісячний строк для проведення реорганізації митниць ДФС, зокрема і Львівської митниці ДФС. 28.11.2019 до ЄДРПОУ було внесено інформацію про перебування Львівської митниці ДФС в процесі припинення. 21.12.2019 Львівською митницею ДФС видано наказ № 666 «Про попередження про наступне вивільнення», яким наказано письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» згідно списку. У вказаному списку вказано зокрема й позивача, однак відповідного попередження про наступне вивільнення згідно з чинним на той момент законами позивачу ніхто так і не вручив. Позивач вказує, що лише 10.03.2020 йому головою комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романом Антоняком вручено попередження про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», з урахуванням особливостей визначених частиною 3 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» та частиною 6 статті 49-2 КЗпП України. Цим листом позивача попереджено про наступне звільнення із займаної посади 13 квітня 2020 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Одночасно повідомлено про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи. Наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 130-о позивача звільнено 15.04.2020 із займаної посади головного державного інспектора митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Позивач вважає вказаний наказ Львівської митниці ДФС незаконним, прийнятим з порушенням норм права, оскільки видаючи наказ від 13.04.2020 № 130-о Львівська митниця ДФС застосувала законодавство України про працю, яке не могло застосовуватися у правовідносинах з нею в ході реалізації Постанови КМ України від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» та наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС». Вказує, що рішення про припинення Львівської митниці ДФС внесено до ЄДРПОУ 28.11.2019, тобто до набрання чинності Закону України від 14 січня 2020 року № 440-ІХ та Закону України від 12 грудня 2019 року № 378-ІХ, а тому на переконання позивача положення цих Законів не підлягали застосуванню до відповідних правовідносин. Позивач зазначає, що до 13.02.2020 Закон України «Про державну службу» не визначав жодних особливостей попередження про наступне вивільнення державних службовців. Наголошує, що у наказі про звільнення не зазначено підставу звільнення, визначену Законом України «Про державну службу», що порушує принцип правової визначеності; під час вивільнення було допущено дискримінацію щодо позивача, оскільки відповідач не застосовував критеріїв професійності, індивідуальної оцінки роботи; зазначає, що згідно з публічною інформацією станом на 10.03.2020 у Галицькій митниці Держмитслужби вакантними були 269 посад категорії «Б» і «В», а станом на 13.04.2020 кількість вакантних посад категорії «Б» і «В» складала 250. Зазначає, що голова комісії з реорганізації у попередженні про вивільнення зазначив, що вакантні посади відсутні. Вважає, що у Львівській митниці ДФС та Галицькій митниці Держмитслужби не було скорочення штатів, а лише відбулась реорганізація митниць, яка передбачала можливість працевлаштування позивача в цій установі. Зазначає, що відповідно до ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації ( злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Також позивач, вказує, що всупереч вимогам ч.6 ст. 49-2 КЗпП України зі змінами внесеними Законом України від 12.12.2019 №378-ІХ «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», у встановлений 30-ти денний термін до його звільнення Львівська митниця ДФС не провела визначених законодавством консультації про заходи щодо запобігання звільнення чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Вважає, що скасування обов`язку, при вивільненні працівників, одночасно із попередженням про звільнення запропонувати іншу роботу державному службовцю та не застосування положення ч.2 ст. 40 КЗпП України, згідно якого звільнення з підстав зазначених у п.1.2,6 цієї статті, допускається, якщо не можливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу до державних службовців, ставить державного службовця, як працівника, в нерівні умови порівняно з іншими працівниками, які не мають статус державного службовця, призводить до порушення гарантій захисту від незаконного звільнення. Також позивач зазначає, що протягом всього часу реорганізації Львівської митниці ДФС позивачу не було запропоновано жодної вакантної посади у Галицькій митниці Держмитслужби, що здійснення кадрових заходів щодо переведення, звільнення державних службовців митниці, повинно було бути здійснене згідно затвердженого Плану заходів, наказу ДФС від 21.12.2019 №666 «Про попередження про наступне вивільнення», тобто з 21.12.2019 по 07.02.2020, але не пізніше 26.02.2020.

Відповідачі позовні вимоги заперечили з підстав викладених у письмових відзивах по справі. Проти позову заперечують повністю. Зазначають, що Наказом Львівської митниці ДФС від 10.03.2020 №07 «Про попередження про наступне вивільнення» зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС скерувати відповідно до статті 9-1 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІ «Про державну службу» (далі Закон №889-VII), попередження про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі п.4 ч. І ст.83, п.1 ч. І ст.87 Закону №889-VІІ та ч.І ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) згідно списку, що додається. В додатку до вищезазначеного наказу «Про попередження про наступне вивільнення», серед 179 працівників Львівської митниці, яких мало бути попереджено про наступне вивільнення, також головний державний інспектор митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1 . 10.03.2020 позивача було попереджено про наступне вивільнення, що не заперечується позивачем та проставленим підписом про його ознайомлення. 13.04.2020 наказом Львівської митниці ДФС № 130-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », останній звільнений 15.04.2020 із займаної посади головний державний інспектор митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Вказують, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Зазначають, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Статтею 83 Закону України «Про державну службу» визначено перелік підстав для припинення державної служби, зокрема, пунктом 4 частини 1 цієї статті визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону). Відповідачі звертають увагу, що закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця, натомість, правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб (в т. ч. реорганізація, ліквідація) Львівської митниці ДФС (як юридичної особи) врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та до правовідносин, пов`язаних зі вступом на державну службу, її проходженням та припиненням не мають жодного відношення. Відтак, відповідачі зазначають, що слід розмежовувати правовідносини щодо припинення юридичної особи та правовідносини, пов`язані із припиненням державної служби, адже такі врегульовані різними нормативно-правовими актами та починаються в різні моменти. Відповідачі переконані, що визначальним моментом встановлення події з якої слід визначати початок настання правовідносин, пов`язаних із припиненням державної служби є вручення працівнику попередження про наступне вивільнення. Саме на даному етапі коли особі вручено попередження про наступне вивільнення і виникають правовідносини, пов`язані із припиненням державної служби. Оскільки попередження про наступне вивільнення позивачу було вручено 10 березня 2020 року, відповідно до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про державну службу», в редакції чинній на момент такого вручення, тобто в редакції Закону України від 14.01.2020 №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи». Тобто, в даному випадку, вручення попередження про наступне вивільнення є подією, фактом, на момент вчинення яких застосовується закон, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідачі повідомляють, що наказом Львівської митниці ДФС «Про скасування наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 №666 «Про попередження про наступне вивільнення» від 07.02.2020 №03, наказ №666 був скасований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення та закінчення повноважень голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, та з огляду на те, що попередження про наступне вивільнення працівникам не було вручено, відтак даний наказ (№666 від 21.12.2019) було скасовано як такий, що не реалізований. Відповідачі вказують, що оскільки дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом (частина 3 статті 5 Закону), а підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, врегульовано Законом України «Про державну службу», відтак, положення ст. 36 Кодексу Законів про працю України у даному випадку не застосовуються. Щодо посилань позивача на положення ст. 36 КзПП України, у якій, зокрема, визначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується; припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можлива лише у разі скорочення чисельності або штату працівників, відповідач зазначає, що посилання на зазначену норму є безпідставним з огляду на те, що оскільки дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом, а підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, врегульовано Законом України «Про державну службу», відтак, положення КЗпП України в даному випадку не застосовуються. Зазначають, що державний службовець може бути звільнений із займаної посади на підставі положень КзПП України, лише якщо Законом України «Про державну службу» не врегульовані такі підстави. Не погоджуються з твердженням позивача про необхідність застосування до правовідносин, пов`язаних з вивільненням працівників положень ст. 49-2 КзПП України, в редакції чинній станом на 28.11.2019 (дата початку реорганізації Львівської митниці ДФС) та якою передбачено двохмісячний строк для попередження про наступне вивільнення, а також обов`язок роботодавця пропонувати іншу роботу (посаду) з врахуванням переважного права на залишення на роботі є безпідставним, оскільки, правовідносини, пов`язані з припиненням державної служби виникли з моменту письмового вручення позивачу попередження про наступне вивільнення, а відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, передбачено 30-денний строк для попередження при вивільнення, а також право (не обов`язок) суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі. Твердження позивача про те, що у встановлений 30-денний термін до його звільнення Львівська митниця не провела визначені законодавством консультації вважають безпідставним, оскільки ч.6 ст.49-2 КЗпП України визначено 30-денний термін для надання інформації щодо запланованих звільнень, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, термін же для проведення консультацій не визначений. Щодо покликань позивача на постанову Кабінету Міністрів України № 256, то відповідачі вважають, що така носить рекомендаційний характер в частині заборони звільнення працівників з підстав, установлених пунктами 3,4 і 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважають, що вимога позивача про його переведення (поновлення) в Галицькій митниці Держмитслужби не підлягає задоволенню, оскільки Львівська митниця ДФС не є ліквідованою, тому працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглось його попереднє місце роботи. Вважають, що наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №130-о «Про звільнення ОСОБА_1 » є законним та таким, що винесений із дотриманням норм чинного законодавства України. Представник відповідача 2 просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

У поданій відповіді на відзив на позовну заяву, позивач, викладені заперечення вважає не обґрунтованими та такими, що не доказують правомірність виданого наказу. Вважає, що законом не передбачено права та підстав для скасування власного наказу головою комісії, а відтак, наказ Львівської митниці ДФС від 07.02.2020 № 103 « Про скасування наказу Львівської митниці ДФС №666 від 21.12.2019 «Про попередження про наступне вивільнення» є протиправним. На думку представника позивача, тривала відсутність на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого прокладено обов`язок вжиття заходів, передбачених наказом Львівської митниці ДФС №66 від 21.12.2019 « Про попередження про наступне вивільнення», зміна складу Комісії та внесення змін до КЗпП України не може слугувати новопризначеному голові комісії підставою для скасування раніше виданого наказу Львівської митниці ДФС №666 від 21.12.2019 в межах процесу реорганізації Львівської митниці ДФС. Представник позивача звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву відповідачі вказують, що консультації про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень були проведені 03.04.2020, позивач фактично був звільнений 15.04.2020, чим підтверджують факт порушення вимог законодавства. Зазначає, що з аналізу дій Львівської митниці ДФС та Галицької митниці Держмитслужби, а саме, щодо надання попередження про майбутнє вивільнення, прийняття рішення про звільнення позивача, не запропонувавши йому посади в Галицькій митниці Держмитслужби, при наявності вакантних посад, як це було зроблено по відношенню до інших працівників Львівської митниці ДФС, не враховано його переважне право на залишення на роботі в силу віку, досвіду, наявності нагород, відзнак та відсутністю дисциплінарних стягнень та кримінальних проваджень, випливає, що позивач був поставлений не у рівні умови з іншими працівниками, що в свою чергу свідчить про дискримінацію по відношенню до позивача, як Львівської митниці ДФС так і Галицької митниці Держмитслужби.

У запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву від 11.08.2020 за вх. №39699, представник Галицької митниці Держмитслужби з викладеним у відповіді на відзив на позовну заяву не погодився з огляду на таке. Щодо порушення строків вручення попередження про наступне вивільнення у зв`язку із перебуванням особи у відпустці чи лікарняному вважає безпідставним, оскільки роботодавець зобов`язаний дотримуватися Закону, відсутність на робочому місці не може слугувати підставою скасування Наказу і вручення своєчасно попередження. Щодо протиправності наказу Львівської митниці ДФС від 07.02.2020 № 03 «Про скасування наказу Львівської митниці ДФС №666 від 21.12.2019 «Про попередження про наступне вивільнення», представник відповідача зазначає, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , яку наказом Львівської митниці ДФС №666 від 21.12.2019 було зобов`язано письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці із займаних посад згідно списку, перебувала з 24.12.2020 по 06.01.2020 в стані тимчасової непрацездатності, а з 08.01.2020 по 07.02.2020 перебувала у відпустці, виконання нею вказаного наказу не здійснювалось. Також вказує, що п.2 наказу ДФС України від 25.11.2019 №30-рг утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС та затверджено її головою Лозинського О.Р., в.о. начальника Львівської митниці ДФС. Наказом ДФС України від 22.11.2019 №1843 «Про покладення виконання обов`язків на Лозинського О.Р.» було покладено виконання обов`язків начальника Львівської митниці ДФС з 22.11.2019 по 21.12.2019 на ОСОБА_3 . У зв`язку із тим, що з 22.12.2019 ОСОБА_3 не був керівником митниці (в.о. керівника), такий, не міг бути головою комісії з припинення територіального органу. Таким чином з 22.12.2019 по 04.02.2020 був відсутній Голова комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС. У зв`язку з вищенаведеним, наказ Львівської митниці ДФС №666 від 21.12.2019 не був реалізований. Даний наказ скасований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, зміни складу комісії, невиконанням цього наказу, внесення змін до КЗпП України, як такий, що не реалізований.

Щодо посилань представника позивача про недотримання встановлених ДФС України строків щодо проведення реорганізації митниць ДФС, а саме щодо покликань позивача на Наказ ДФС України від 24.03.2020 № 14-рг «Про внесення змін до деяких наказів ДФС» у зв`язку з необхідністю продовження строку проведення реорганізації митниць ДФС у пунктах 4 наказів ДФС від 25.11.2029 №29-рг-31-рг слова «три місяці» замінено словами «шість місяців», твердження представника позивача про «продовження строку трудового договору при реорганізації» та порушення прав позивача є незрозумілим, оскільки з позивачем було укладено безстроковий договір, а не строковий.

Щодо переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством, то таке не поширюється на державних службовців у разіви вивільнення працівників на підставі п. 1. ч.1. ст. 40 КЗпП України.

Представник відповідача також зазначає, що законодавча конструкція ч.3 ст 87 Закону України «Про державну службу», яка встановлює, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності), свідчить про наявність дискреційних повновжень.

Позивачем подано додаткові пояснення з приводу заявленого предмету спору, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав обгрунтованих у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву, наголошує штат не скорочувався, працівники були вибірково переведені до Галицької митниці, критерії працевлаштування невідомі, посада, яку обіймав збереглася у штаті Галицької митниці.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, запереченнях на відзив на позовну заяву та наданих додаткових поясненнях, просить позов задовольнити.

Представник відповідача-2 проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, письмових запереченнях та додаткових письмових поясненнях.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 працював в митних органах з 1992 року. З 11.12.2018 відповідно до наказу Львівської митниці ДФС №888-о позивача переведено на посаду головного державного інспектора митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС, яка наявна в матеріалах справи. (т.2, а.с.66).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Згідно з п.1 наказу ДФС України від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС. Пунктом 2 даного наказу утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС. Пунктом 4 визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

В Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.11.2019 внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

З дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 14.11.2019 проведена державна реєстрація як юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 00.00 год. 08.12.2019.

Керівником комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 21.12.2019 прийнято наказ №666 «Про попередження про наступне вивільнення», яким наказано письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-УШ «Про державну службу» згідно зі списком, в який був включений позивач . Вручення попереджень про наступне вивільнення працівників доручено члену Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Дацій Т.М. Контроль за виконанням цього наказу здійснювався головою Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Лозинським О.Р.

Наказом Львівської митниці ДФС №03 від 07.02.2020 скасовано наказ №666 як такий, що не реалізований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, які не були вручені.

Наказом Львівської митниці ДФС від 10.03.2020 №07 «Про попередження про наступне вивільнення» зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-Vlll «Про державну службу», зі змінами. В додатку до вищезазначеного наказу зазначений ОСОБА_4 головний державний інспектора митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС.

З попередження про наступне вивільнення із займаної посади 13.04.2020 на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України позивача ознайомлено 10.03.2020, підтвердженням чого є відмітка з підписом позивача.

Наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №130-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача 15.04.2020 звільнено з займаної посади головного державного інспектора митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Як на підставу звільнення вказано попередження про наступне вивільнення від 10.03.2020.

Позивач, вважаючи наказ від 13.04.2020 №130-о «Про звільнення ОСОБА_1 » протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування та поновлення на посаді.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 38 Конституції України, громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України «Про державну службу» (тут і далі в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Цією постановою зокрема передбачено, що Львівська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. При цьому, Львівська митниця ДФС продовжує здійснювати свої повноваження до моменту передачі таких Галицькій митниці Держмитслужби.

Як вже зазначалось, наказом ДФС України від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС. Пунктом 4 цього наказу визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Пунктом 2 цього наказу створено комісії з реорганізації митниць ДФС та затверджено їх голів. Голів комісій зобов`язано, зокрема, забезпечити неухильне дотримання термінів, визначених планом заходів, пов`язаних з реорганізацією (п.5.3 Наказу.)

Запис про прийняте рішення щодо початку процедури припинення Львівської митниці ДФС внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.11.2019.

Суд встановив, що лише 24.03.2020 наказом ДФС України №14-рг «Про внесення змін до деяких наказів ДФС», внесено зміни до наказу від 25.11.2019 №30-рг, замінивши слова «три місяці» словами «шість місяців» в пункті 4 цього наказу. Тобто, в період з 01.03.2020 по 24.03.2020 строк проведення реорганізації Львівської митниці ДФС не був продовжений, відтак дії по виконанню плану заходів, пов`язаних з реорганізацією Львівської митниці ДФС, вчинялись у цей період з порушенням строку та без наявних на це підстав.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 14.11.2019 проведена державна реєстрація юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.

Постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011 (зі змінами і доповненнями) затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі порядок №1074). Цей Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Відповідно до пунктів 4, 5 та 6 Порядку №1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Пунктом 12 Порядку №1074 передбачено, що орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється. Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Відповідно до пункту 13 Порядку №1074 акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов`язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Отже, повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 00.00 год. 08.12.2019. На момент початку здійснення діяльності Галицькою митницею Держмитслужби в цьому органі були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання.

Згідно з штатним розписом Галицької митниці Держмитслужби на 2020 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 11.02.2020 (т.1 а.с. 89-106), штатна кількість працівників становила 1150 осіб, з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 5975850,00 грн.

Штатний розпис Львівської митниці ДФС на 2019 рік, з урахуванням внесених змін, станом на 25.02.2019 становив 948 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 4445760 грн. (т.1 а.с.147-160).

Суд встановив, що загальна штатна чисельність працівників Львівської (948), Тернопільської (79) та Івано-Франківської митниць ДФС (104) на момент їх реорганізації шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби (разом 1131 штатна одиниця), була меншою на 19 штатних одиниць від затвердженого штатного розпису Галицької митниці Держмитслужби (1150 штатних одиниць).

Станом на 13.03.2020 у Галицькій митниці Держмитслужби було 269 вакантних посад, станом на 13.04.2020 у Галицькій митниці Держмитслужби було 255 вакантних посад. За період з 21.12.2019 по 13.04.2020 до Галицької митниці Держмитслужби з Львівської митниці ДФС та інших державних органів було переведено 56 працівники.

Таким чином, в результаті реорганізації Львівської митниці ДФС не відбулось скорочення штатної чисельності працівників, а навпаки штатний розпис новоствореного органу передбачав збільшення штатних одиниць.

Як вже зазначалось судом, Львівська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. За своєю суттю приєднання це така форма реорганізації, за якої одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, яка продовжує існувати далі, але вже в більшому масштабі. При цьому реорганізовані юридичні особи припиняють своє існування, а їх права та обов`язки переходять до юридичної особи, до якої вони приєдналися.

Як наслідок, в процесі реорганізації юридичної особи виникають правовідносини, пов`язані з припиненням трудових договорів з працівниками. В цьому контексті в роботодавця виникає обов`язок чіткого дотримання законодавства про працю, в частині дотримання трудових прав працівників.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 та ч.4 ст.40 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС та звільнення позивача з займаної посади) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Отже, вказана норма КЗпП України діяла як на момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС так і на момент звільнення позивача та визначала загальний порядок припинення трудового договору з працівником з ініціативи власника, у разі проведення реорганізації юридичної особи.

Спеціальним Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України «Про державну службу».

Статтею 83 Закону України «Про державну службу» (в редакції, яка діяла на момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС та на момент звільнення позивача з займаної посади) визначені підстави для припинення державної служби. Зокрема, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону) (п.4 ч.1 ст. 83 Закону).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Станом на момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС Закон України «Про державну службу» не передбачав особливостей процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу. Тобто, на цей час діяли загальні норми щодо порядку припинення трудового договору з ініціативи власника у зв`язку з реорганізацією підприємства, установи, організації, що визначені КЗпП України.

Загальною нормою (ч.2 ст.40 КЗпП України) передбачено, що звільнення з підстав, зокрема, реорганізації підприємства, установи чи організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, на момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС, законодавством був визначений обов`язок Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС попередити працівників про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Оскільки таке заплановане звільнення працівників було масовим, відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», Комісія з реорганізації Львівської митниці ДФС мала довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Наказом Львівської митниці ДФС №631 від 27.11.2019 затверджено план заходів, пов`язаних з реорганізацією Львівської митниці ДФС, в п.1 розділу ІІІ якого визначено здійснення заходів щодо переведення, звільнення працівників Львівської митниці ДФС, які належать до номенклатури посад начальника Львівської митниці ДФС, з дотриманням законодавства про працю. Зміни до вказаного плану заходів у цій частині на момент звільнення позивача не вносились.

Листом від 17.12.2019 №4343/8/13-70-04 Львівська митниця ДФС повідомила Галицьку митницю Держмитслужби про заплановане до 21.12.2019 вручення посадовим особам Львівської митниці ДФС повідомлення про наступне вивільнення та забезпечення одночасно з попередженням про звільнення надання пропозицій працівникам митниці іншої роботи в Галицькій митниці Держмитслужби.

Доказів того, що в грудні 2019 року Львівською митницею ДФС подано до Львівського обласного центру зайнятості звіту про заплановане вивільнення працівників суду не надано. Наказ №666 від 21.12.2019 «Про попередження про наступне вивільнення» не реалізований, попередження про наступне звільнення працівникам Львівської митниці ДФС не надсилались.

Суд критично оцінює доводи відповідачів щодо поважності причин невиконання наказу №666 від 21.12.2019 «Про попередження про наступне вивільнення» у зв`язку з перебуванням з 23.12.2019 в стані тимчасової непрацездатності Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Лозинського О.Р. та перебуванням у відпустці відповідального за виконання цього наказу члена комісії ОСОБА_2 .

Відповідно до п.16 Порядку №1074 у складі комісії з припинення органу виконавчої влади за рішенням голови комісії визначається заступник голови комісії - представник органу виконавчої влади, що припиняється, або утвореного органу виконавчої влади, або органу виконавчої влади, до якого переходять права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, який у разі відсутності голови комісії з припинення органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин виконує його обов`язки.

Тобто, діяльність державного органу та виконання ним повноважень не може залежати лише від можливості виконання своїх обов`язків керівником такого державного органу. Надання відпустки відповідальному за виконання плану заходів з реорганізації Львівської митниці ДФС не є поважною причиною для невиконання таких заходів, а свідчить про неналежне здійснення контролю за виконанням плану заходів керівниками відповідачів, що призвело до затягування процедури реорганізації Львівської митниці ДФС.

Як наслідок, значна частина працівників Львівської митниці ДФС, в тому числі позивач, не були попереджені про наступне вивільнення та їм не було запропоновано вакантні посади для переведення до новоствореного митного органу.

Законом України №378- IX від 12.12.2019 внесено зміни до Кодексу законів про працю України. Цим Законом ст.49-2 КЗпП України доповнено частиною шостою такого змісту: «вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень». Вказані зміни набрали чинності з 02.02.2020.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» з 13.02.2020 набрали чинності зміни до Закону України «Про державну службу», відповідно до яких частину 3 статті 87 Закону доповнено новим абзацом першим такого змісту:

«Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

Отже, на момент звільнення позивача з займаної посади не було змінено підстав припинення державної служби (реорганізація державного органу), однак було запроваджено певні особливості щодо процедури звільнення державних службовців.

Зокрема, змінено строк попередження державного службовця про наступне звільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів), а також передбачений до цього часу обов`язок пропонувати вакантну посаду державному службовцю при звільненні у зв`язку з реорганізацією державного органу, змінено словами «може пропонувати державному службовцю будь яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності)». Тобто, законом встановлено певну свободу дій керівника державного органу щодо надання пропозицій про переведення державних службовців до реорганізованого органу. Однак, в кожному випадку надання таких пропозицій чи відмова у їх наданні має бути належним чином обґрунтовані.

Суд зазначає, що надання суб`єктом призначення або керівником державного органу пропозиції зайняття вакантної посади має наслідком переведення державного службовця на цю посаду, у разі його згоди на переведення.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

В контексті вказаних норм Закону України «Про державну службу» суд зазначає, що передбачене в ст.87 цього Закону право (а не обов`язок) керівника державного органу пропонувати державному службовцю вакантну посаду, не може трактуватись як можливість прийняття рішення таким керівником на власний розсуд, без будь якого обґрунтування такого рішення. При переведенні державних службовців керівник державного органу в першу чергу оцінює професійну підготовку та компетентність державного службовця.

Іншими словами, при масовому звільненні працівників у зв`язку з реорганізацією державного органу, надання переваги одним працівникам у вигляді пропозиції зайняття вакантної посади у новоствореному державному органі повинно бути належно обґрунтоване, рівно ж як і відмова у наданні такої пропозиції іншим державним службовцям, за наявності вакантних посад у цьому державному органі. Тобто, така поведінка суб`єкта призначення або керівника державного органу не повинна викликати сумніви як у державних службовців так і сторонніх осіб у неупередженості такого керівника. В іншому випадку ці дії можна вважати дискримінаційними по відношенню до окремих державних службовців.

Як вже зазначалось судом за період з 21.12.2019 року по 13.04.2020 року включно, до Галицької митниці Держмитслужби призначено в порядку переведення з Львівської митниці ДФС та інших державних органів 56 працівників.

Відповідачами не надано доказів проведення перевірок рівня професійної підготовки чи професійної компетентності щодо переведених працівників, а також не надано доказів проведення такої перевірки відносно позивача.

Суд також звертає увагу, що відповідачами не надано суду доказів невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді чи недостатньої кваліфікації.

Львівською митницею повідомлено, що на час звільнення позивача були відсутні дисциплінарні стягнення, у Львівській митниці також відсутня інформація щодо надходження від правоохоронних органів або суду інформації про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Відтак, відповідачами не надано належного обґрунтування підстав ненадання пропозиції позивачу зайняття вакантної посади у Галицькій митниці Держмитслужби.

При вирішенні спору судом також встановлено, що посадовою особою ГУ Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування Львівської митниці ДФС за адресою: 79000, Львівська область, м.Львів, вул.Костюшка, буд.1, .

За результатами інспекційного відвідування 27.07.2020 складено акт №ЛВ13637/2007/АВ (арк.с.50 том 3) (далі - акт).

Згідно з Актом за результатами інспекційного відвідування виявлено порушення Львівською митницею ДФС вимог п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України, а саме керівництвом установи не забезпечено реалізацію свого права окремими працівниками на переведення в іншу установу, так як прийнято рішення про переведення лише вибіркових працівників у Галицьку митницю Держмитслужби, в яку реорганізовано Львівську митницю ДФС, без жодного на це обґрунтування та без визначених критеріїв відбору таких працівників, які продовжили свою роботу у новоствореній Галицькій митниці Держмитсужби. При цьому, частина працівників Львівської митниці ДФС звільнена відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» без обґрунтування такого рішення з повідомленням про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи, що не відповідало дійсності на момент такого повідомлення; ст.46 КЗпП України, ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.83 КЗпП України, абз.6 п.2 розділу ІІ постанови Кабінету Міністрів України №100.

На підставі вищевказаного Акту 27.07.2020 винесено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ13637/2007/АВ/П (арк. с. 48 том 3), яким зобов`язано Львівську митницю ДФС в особі в.о. начальника Марченка О.С. усунути встановлені в акті порушення у строк до 07.08.2020.

Однак, судом доводи позивача на вказані акти відхиляються, як безпідставні, оскільки перевірка здійснювалася не з приводу заяви позивача і порушених прав позивача і станом на час розгляду справи оцінка даним актам судом не надана.

Також суд звертає увагу на те, що наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посилання, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Як видно з оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади, останній містить лише посилання на пункт 4 частини 1 статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ із змінами, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, з покликанням на всі наявні три правові підстави передбачені вищенаведеним законом (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу»).

Зазначене рішення відповідача про звільнення позивача прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальний перелік пунктів передбачених ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», які по своїй юридичні природі є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу «правової визначеності», адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення.

Посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» без зазначення конкретної підстави для звільнення, лише з покликанням на норму закону породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Враховуючи викладене, оскаржуваний наказ прийнято не у спосіб та не на підставі визначеній ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем Львівською митницею ДФС не подано належних доказів правомірності прийняття оскаржуваного наказу від 13.04.2020 № 130-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Оцінюючи оскаржуваний наказ від 13.04.2020 № 130-о «Про звільнення ОСОБА_1 » на предмет відповідності його вказаним критеріям, суд дійшов висновку, що такий наказ прийнятий відповідачем без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, тобто є необґрунтованим, а також прийнятий без дотримання принципу рівності перед законом та є дискримінаційним. Крім цього, з урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів у справі суд зазначає, що Львівською митницею ДФС такий наказ прийнято без дотримання принципів безсторонності, добросовісності та пропорційності, а тому суд вважає його протиправним та таким, що слід скасувати.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч.1ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З аналізу вищевикладеного слідує, що день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено з Львівської митниці ДФС, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді на посаді головного державного інспектора митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, у відповідності до підп. "з" п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

В матеріалах справи наявна довідка №13-70-05/38-224 від 15.05.2020 року зі змісту якої вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 426 грн. 83 коп. без урахуванням податків та обов`язкових платежів.

Із урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 16 квітня по 18 березня 2021 року (230 дні), розмір середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу становить 98 170 гривні 90 коп. (230 дні * 426,83 грн.) без відрахування податків та обов`язкових платежів.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення. Суд встановлює, що при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на вказане, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 8750,00 грн. ( без відрахування податків та обов`язкових платежів) необхідно допустити до негайного виконання.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ в силу закону, а відтак згідно зі ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним наказу та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ в/о начальника Львівської митниці ДФС, Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка від 13.04.2020 № 130-0 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020.

Стягнути з Львівської митниці ДФС (місцезнаходження: 79000, вул.Костюшка, 1, м.Львів, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98 170 (дев`яносто вісім тисяч сто сімдесять) грн. 90 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на посаді головного державного інспектора митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 8750,00 грн. підлягає до негайного виконання.

Встановити такий порядок виконання рішення суду щодо стягнення коштів: при виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зазначеного середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід нарахувати, утримати та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Судові витрати у формі судового збору розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.03.2021

Суддя Сподарик Н.І.