Справа № 160/8361/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2021 року Справа № 160/8361/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
за участі секретаря судового засіданняГолод К.Д.
позивача- ОСОБА_1 представника позивача - Єлькіна В.Б. представника відповідача - Стужук О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Виконуваючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича про визнання неправомірними дій та скасування наказів і попередження, поновлення на роботі, -
21 липня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича, в якій позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.09.2020 року просив:
визнати протиправними дії Державного бюро розслідувань по виданню наказу від 14.07.2020 року № 336 «Про попередження працівників»;
визнати противоправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 року № 336 «Про попередження працівників».
визнати протиправним та скасувати «Попередження виконуючого обов`язки директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 про наступне вивільнення» від 16.07.2020 року № 10-13-01-154686;
визнати протиправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 14 липня 2020 року № 93 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, на 2020 рік»;
визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича від 13.08.2020 року № 514-ос про звільнення з 20.08.2020 року ОСОБА_1 з посади заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби;
визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича від 20.08.2020 року № 531-ос про звільнення ОСОБА_1 з заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби;
визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича від 26.08.2020 року № 541-ос про звільнення з 25.08.2020 року ОСОБА_1 з посади заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби;
поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, з 26.08.2020 року, допустивши негайне виконання судового рішення у відзначеній частині (том 1 а.с. 161-162).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволена, яка постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року скасована.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у задоволенні заяви Державного бюро розслідувань про відвід судді Голобутовського Р.З. відмовлено ( том 1 а.с. 189-190).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року заяву Державного бюро розслідувань про відвід головуючого судді задоволено: відведено від розгляду справи № 160/8361/20 суддю Голобутовського Р.З. , справу передано для здійснення розподілу між суддями в порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (том 1 а.с. 207-211).
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 року адміністративну справу №160/8361/20 було розподілено судді Кореневу А.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року справу прийнято до провадження судді Коренева А.О. та призначено справу у підготовче засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, клопотання представника позивача про витребування доказів у справі № 160/8361/20 - задоволено (том 2 а.с. 220-221).
23 листопада 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач заперечує щодо доводів відповідача, посилаючись на доводи викладенні у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 233-240).
03 грудня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, доводи яких відповідають доводам викладеним у відповіді на відзив (том 3 а.с. 1-11).
11 січня 2021 року позивачем подана заява про доповнення підстав позову, в якій зазначено, що Попередження про наступне вивільнення з займаної посади, ОСОБА_1 офіційним, тобто належним шляхом не отримував. Про вказане попередження ОСОБА_1 дізнався випадково лише 21.07.2020 року, коли і звернувся до суду із позовною заявою. В той же час, накази про звільнення ОСОБА_1 від 13.08.2020 року № 514-ос, від 20.08.2020 року № 531-ос та від 26.08.2020 року № 541-ос прямо порушують вимоги щодо попередження державного службовця про звільнення не менше як за 30 календарних днів, передбачені ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Відповідачем в.о. Директора ДБР ОСОБА_2 при прийнятті наказу № 93 ДСК не було враховано, що були відсутні правові підстави для скорочення посади заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, оскільки наказ № 93 ДСК не містить посилань на подання директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава. Крім того, позивач зазначив, що накази про звільнення ОСОБА_1 приймалися після 05.08.2020 року та не були погоджені іншими заступниками директора Державного бюро розслідувань, вони беззаперечно суперечать вимогам зазначеного Положення, є протиправними і прийняті не в межах повноважень встановлених законом. Відповідно до штатного розпису, який вводиться в дію з 14 липня 2020 року, наявні також три посади керівників: директор та два заступника директора. Тобто, по суті, кількість керівних посад не зменшено, а отже, не скорочено посади заступників директора. Тобто, в організаційній структурі ТУ ДБР у м. Полтава займана ОСОБА_1 посада залишилась, але дещо скоротилася назва, а саме: «Заступник директора» замість «Заступник директора - начальник слідчого управління». Станом як на дату видання наказу про введені в дію штатного розпису - 14 липня 2020 року, так і станом на дату видання наказів про звільнення Позивача - 13, 20 та 26 серпня 2020 року, Положення про ТУ ДБР у м. Полтава, затверджене наказом Державного бюро розслідувань від 15.08.2019 року № 190, не змінено, згідно п. 2 розділу III Положення Директор ТУ ДБР має першого заступника та заступника. Відповідачем не доведено правомірності застосування до позивача пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та про порушення процедури звільнення із займаної посади, що, у свою чергу, свідчить про протиправність прийняття оскаржуваних наказів. Позивач зауважує, що у Відповідача відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про скорочення/зміну чисельності або штату ТУ ДБР у м. Полтаві та одночасну відсутність можливості пропозиції для Позивача іншої рівноцінної посади, а тому при прийнятті оскаржуваних наказів не було дотримано прав ОСОБА_1 на працю. Разом з тим, Державним бюро розслідування вимоги законодавства про працю при звільненні ОСОБА_1 з посади взагалі не дотримано, оскільки фактично його посада скорочена не була, а відбулося лише перейменування посади, про наступне вивільнення Позивача не було попереджено за два місяці, йому не було запропоновано жодної вакантної рівнозначної посади, які є в наявності Державного бюро розслідування. А відповідачами у жодному випадку не доведено, що обсяг посадових обов`язків між посадою заступника територіального управління (посада державної служби) та посадою заступника територіального управління (посада рядового і начальницького складу) різниться. Отже, під час звернення 20.07.2020 року ОСОБА_1 щодо його переведення вказані обставини повинні були бути враховані. На думку позивача, Державне бюро розслідувань застосовує неоднаковий підхід до однакових правовідносин, тобто, має місце дискримінаційний підхід до призначення певних осіб на посади в Державному бюро розслідувань. ( том 3 а.с. 82-89).
15 лютого 2021 року ДБР надало додаткові пояснення щодо доводів позивача, які викладенні у заяві від 11.01.2021 року (том 3 а.с. 124-132).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у той самий день.
12 березня 2021 року у судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили її задовольнити у повному обсязі із зазначених підстав.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи викладенні у відзиві та запереченнях на позов.
Виконуючий обов`язки директора Державного бюро розслідувань Соколов О.В. відзиву на позову заяву не подав.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Наказом Державного бюро розслідувань № 107-ос від 07.09.2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава (том 1 а.с. 22).
Наказом Державного бюро розслідувань № 201-ос від 26.11.2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, та присвоєно 5-й ранг державного службовця як такому, який має спеціальне звання радника юстиції (посада відноситься до категорії «Б» посад державної служби і наказ ДБР) (том 1 а.с. 23).
Наказом Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 № 93ДСК, посади державної служби територіального управління, а саме Директор, Перший заступник Директора та заступник Директора - начальник слідчого управління, виведені з штатного розпису. Водночас введено посади старшого начальницького складу (полковник ДБР) - 2 штатні посади Заступника Директора.
Наказом Державного бюро розслідувань «Про попередження працівників» від 14.07.2020 № 336, Управлінню кадрової роботи та державної служби Державного бюро розслідувань доручено персонально попередити працівників територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, посади яких з 17.08.2020 скорочуються, про наступне вивільнення (том 2 а.с. 102-103).
16 липня 2020 року винесено «Попередження про наступне вивільнення», підписане виконуючим обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколовим О.В., у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, відповідно до наказу від 14 липня 2020 року № 93 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на 2020 рік».
Наказом Державного бюро розслідувань від 13.08.2020 № 514-ос, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві з 20.08.2020 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби (том 1 а.с. 241).
Наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 531-ос, внесено зміни до наказу Державного бюро розслідувань від 13.08.2020 № 514-ос, а саме пункт 10 наказу Державного бюро розслідувань від 13.08.2020 № 514-ос викладено в наступній редакції:
«Звільнити ОСОБА_1 з посади заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби» (том 1 а.с. 243).
Наказом Державного бюро розслідувань від 26.08.2020 № 541-ос ОСОБА_1 звільнено з займаної посади в територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві 25.08.2020 року (том 1 а.с. 245-246).
Позивач не погодившись із вказаними діями та наказами відповідачів звернувся до суду із вказаним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
12 листопада 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Державне бюро розслідувань», який визначає правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань.
Так, відповідно до статті 1 Закон України «Про Державне бюро розслідувань» (у редакції, чинній до 27.12.2019 року) Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Постановою Кабінету Міністрів України №127 від 29 лютого 2016 року утворено Державне бюро розслідувань.
Наказом Державного бюро розслідувань від 21 грудня 2017 року №1 затверджено структуру Державного бюро розслідувань.
Водночас, 03 грудня 2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», який набрав чинності 27 грудня 2019 року та яким внесено зміни до Закону України «Про Державне бюро розслідувань».
Так, згідно зі статтею 1 Закон України «Про Державне бюро розслідувань» (у редакції, чинній з 27.12.2019 року) Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Тобто, відбулась змінена правового статусу Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.
З 27 грудня 2019 року ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (в редакції зі змінами, внесеними Законом № 305-ІХ) організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.
На виконання зазначених положень закону Указом Президента України від 05.02.2020 № 41/2020, затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.
Наказом Державного бюро розслідувань від 14.02.2020 № 42 затверджено нову Структуру системи Державного бюро розслідувань та визнано таким, що втратив чинність, наказ Державного бюро розслідувань від 21.12.2017 № 1 «Про затвердження організаційної структури Державного бюро розслідувань».
На момент звільнення позивача Закон №794-VIII діяв в редакції Закону України №720-IX від 17.06.2020.
Отже, при вирішенні справи суд керується положеннями Закону №794-VIII в редакції Закону України №720-IX від 17.06.2020.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №794-VIII керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників. У разі відсутності Директора Державного бюро розслідувань його повноваження здійснює перший заступник Директора Державного бюро розслідувань, а в разі його відсутності - один із заступників Директора Державного бюро розслідувань згідно із розподілом обов`язків.
Так, згідно із статтею 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 № 794-VIII, до повноважень Директора Державного бюро розслідувань, або особи, що виконує обов`язки Директора, окрім іншого віднесено:
1)визначення відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами;
2)видання у межах повноважень накази і розпорядження, давати доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками Державного бюро розслідувань.
Визначення переліку посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, може відбуватися поетапно за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.
На підставі пунктів 5, 8 частини першої статті 12, статті 142 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», виконуючим обов`язки Директора полковником Державного бюро розслідувань Соколовим О.В. прийнято наказ «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» від 08.07.2020 № 323 (том 2 а.с. 323).
Так, серед посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань та цими посадами визначено Директора (граничне спеціальне звання - полковник Державного бюро розслідувань) та Заступника Директора (граничне спеціальне звання - полковник Державного бюро розслідувань).
Таким чином, внаслідок реалізації приписів Закону 305-ІХ та Указу Президента України від 05.02.2020 № 41/2020, фактично відбулась заміна структури Державного бюро розслідування, шляхом віднесення до державного правоохоронного органу, із створенням нової структури, шляхом реорганізації державного органу.
На підставі наказу Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 № 323 та положень статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», наказом Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 № 93ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві на 2020 рік», затверджено зміни до штатного розпису, що вводяться в дію з 17.08.2020.
Законодавчо внесення змін до штатного розпису Державного бюро розслідувань прямо передбачено в пункті 5 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».
Так, відповідно до наказу від 14.07.2020 № 93ДСК, посади державної служби територіального управління, а саме Директор, Перший заступник Директора та заступник Директора - начальник слідчого управління, виведені з штатного розпису. Водночас введено посади старшого начальницького складу (полковник ДБР) - 2 штатні посади Заступника Директора.
Наказом Державного бюро розслідувань «Про попередження працівників» від 14.07.2020 № 336, Управлінню кадрової роботи та державної служби Державного бюро розслідувань доручено персонально попередити працівників територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, посади яких з 17.08.2020 скорочуються, про наступне вивільнення.
Як зазначено в абзаці першому пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.
З вищевикладеного, суд доходить висновку про те, що у зв`язку зі зміною правового статусу Державного бюро розслідувань (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) була скорочена посада державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок зміни штатного розпису.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 № 93ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві на 2020 рік» прийнято відповідачем на виконання вимог закону та в межах повноважень відповідача, як і наказ Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 року № 336 «Про попередження працівників», а позовні вимоги позивача про їх протиправність, як і дії щодо їх прийняття, як похідні вимоги не підлягають задоволенню з наведених вище підстав.
При цьому, суд зауважує, що письмове попередження про наступне вивільнення у розумінні КАС України не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а лише засвідчує факт повідомлення працівника із зазначенням дати його вручення (ознайомлення). Така процедура має на меті виключення можливості спору з приводу як самого факту попередження про наступне вивільнення та змісту такого повідомлення.
Згідно з пунктами 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень це або нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, або індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
При цьому, суд зауважує, що діями відповідачів жодних прав позивача не порушено, оскільки позивач не позбавлений права участі у конкурсі на зайняття зазначених посад на рівних умовах з іншими кандидатами, проте документи для участі у конкурсі ним не подавались.
Щодо посилання позивача на відсутність повноважень у виконуючого обов`язки директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Статтями 10 та 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» визначено, що директор Державного бюро розслідувань займає найвищу посаду служби в Державному бюро розслідувань, яка є державною службою особливого характеру.
Повноваження Директора Державного бюро розслідувань визначені статтею 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», які властиві керівнику державної служби.
Пунктами 1,2,6 частини 1, частини 4 статті 12 вказаного Закону передбачено, що Директор Державного бюро розслідувань: несе відповідальність за діяльність Державного бюро розслідувань, зокрема законність здійснюваних Державним бюро розслідувань оперативно-розшукових заходів, досудового розслідування, додержання прав і свобод людини і громадянина;
організовує роботу Державного бюро розслідувань, призначає та звільняє першого заступника і заступників Директора Державного бюро розслідувань у порядку, визначеному цим Законом, а також визначає їхні обов`язки.
У разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.
17 березня 2020 року до виконання обов`язків Директора Державного бюро розслідувань приступив заступник Директора Державного бюро розслідувань - ОСОБА_2 , що цілком узгоджується з положенням ч.4 ст.12 Закону №794-VIII.
Уповноваженому на виконання обов`язків Директора надаються усі права передбачені Законом №794-VIII, зокрема, але не виключно укладати угоди, видавати накази. Будь-яких обмежень по компетенції в.о. Директора, щодо повноважень директора не встановлено. Виконуючий обов`язки директора наділений повноваженнями самого Директора.
Заступник Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 приступив до виконання повноважень Директора Державного бюро розслідувань відповідно до положень частини 4 статті 12 Закону №794-VIII і в силу вимог частини 1 статті 12 цього ж Закону наділений дискреційними повноваженнями Директора. Зазначене підтверджується наказами Державного бюро розслідувань з 17 березня 2020 року №179-ос, від 18 травня 2020 року №327-ос, від 20 липня 2020 року №352.
Зміст висновку експерта у галузі права встановлений статтею 112 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) і може розкривати питання у галузі права щодо застосування аналогії закону чи аналогії права, чи змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.
Натомість, питання, визначені пунктів 1, 2 частини 1 статті 112 КАС України, в межах даної справи не виникали, а тому суд не приймає до уваги вказані висновки.
Щодо посилань позивача на те, що зміни до статті 87 Закону України «Про державну службу» є дискримінаційними, суд зазначає наступне.
02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України від 12 грудня 2019 року №378-IX, яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінено порядок скорочення державних службовців.
Зокрема, відповідно до частини 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
При цьому, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року №440-ІХ внесені аналогічні зміни в Закон України «Про державну службу», який набрав чинності 13 лютого 2020 року.
Отже, після внесення Законом України від 14 січня 2020 року №440-IX змін у Закон України «Про державну службу», норми частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.
Суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Однак, суд наголошує, що положеннями частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України «Про державну службу», на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, то суд приходить до висновку про те, що в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню, а доводи позивача про невиконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування позивача, суд вважає помилковими.

При цьому, норми ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» не скасовувались та неконституційними не визнавались, а відтак немає підстав вважати, що відповідач діяв неправомірно, не запропонувавши позивачу будь-яку вакантну посаду державної служби у Державному бюро розслідувань, оскільки це є правом державного органу, а не обов`язком.

Доводи позивача про те, що попередження про наступне вивільнення з займаної посади від 16.07.2020 року № 10-13-01-15468 офіційним, тобто належним шляхом, не отримував, та дізнався випадково лише 21 липня 2020 року, коли звернувся до суду із позовною заявою, не є безпідставні, оскільки спростовуються матеріалами справи. Так, із матеріалів справи вбачається, що на виконання наказу Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 № 336 «Про попередження працівників», на підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку» від 11.12.2019 № 1042, на електронну та поштову адреси ОСОБА_1 направлено Попередження про наступне вивільнення (том. 2 а.с. 114-117).

Крім того, суд зауважує, що позивачу станом на 20 липня 2020 року було достеменно відомо про скорочення його посада по закінченню 30 днів з моменту вручення попередження, оскільки 20 липня 2020 року він звернувся із заявою до відповідача про переведення його на посаду заступника директора ТУ ДБР у м. Полтаві (том 1 а.с. 170).

Таким чином, доводи позивача про те, що накази про звільнення ОСОБА_1 від 13.08.2020 року № 514-ос, від 20.08.2020 року № 531-ос та від 26.08.2020 року № 541-ос прямо порушують вимоги щодо попередження державного службовця про звільнення не менше як за 30 календарних днів, передбачені ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» спростованні матеріалами справи.

Щодо доводів позивача про те, що починаючи з 05.08.2020 року всі накази, направлені на здійснення скорочення штату та звільнення працівників Державного бюро розслідувань, повинні були бути погоджені тимчасово виконуючим обов`язків директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 з іншими заступниками директора ДБР, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.п.7,8 Положення № 743 визначено, встановлення, зміна або припинення правових відносин осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу (зокрема присвоєння спеціального звання, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення із служби, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо), оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Директором Державного бюро розслідувань. Право видавати накази по особовому складу надається Директору Державного бюро розслідувань, директорам територіальних управлінь, керівникам інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань. Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження служби встановлюється Директором Державного бюро розслідувань.

Враховуючи вищевикладене, Положення № 743, не передбачає погодження наказів про звільнення, осіб рядового та начальницького складу осіб рядового та начальницького складу.

При цьому, суд зазначає про безпідставність доводів позивача про те, що скорочення штату або проведення організаційно-штатних заходів в.о. Директора ДБР ОСОБА_2 повинен був би проводити за погодженням з іншими заступниками директора Державного бюро розслідувань, що прямо передбачено імперативною нормою абз. 2 п. 61 Положення від 05.08.2020 року № 743, оскільки на час прийняття наказу про затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві від 14 липня 2020 року, вказане Положення не було чинним.

Посилання позивача про те, що Державне бюро розслідувань застосовує неоднаковий підхід до однакових правовідносин, тобто, має місце дискримінаційний підхід до призначення певних осіб на посади в Державному бюро розслідувань, оскільки першого заступника директора ДБР та заступника директора ДБР було переведено з посади державної служби на посаду, яка підлягає заміщенню особами рядового та начальницького складу ДБР, без проведення конкурсу, за переведенням, не свідчить про протиправність прийнятих наказів щодо позивача.

Оскільки, відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону №889-VIII, у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу. Тобто, суб`єкту призначення надано право, а не обов`язок на власний розсуд приймати рішення про призначення без обов`язкового проведення конкурсу державного службовця на рівнозначну посаду.

Вказана норма Закону №889-VIII не скасовувалась та неконституційною не визнавалась.

Вирішуючи питання щодо прийняття наказів про звільнення ОСОБА_1 від 13.08.2020 року № 514-ос, від 20.08.2020 року № 531-ос та від 26.08.2020 року № 541-ос, суд виходить з такого.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був повідомлений про скорочення посади заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у зв`язку із скороченням посади державної служби, яку він обіймав по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення повідомлення, оскільки 20 липня 2020 року звернувся із заявою про переведення на посаду заступника директора ТУ ДБР у м. Полтава. А відтак, наказ виконуючого обов`язки Директора ДБР Соколова Олександра Володимировича від 13.08.2020 року № 514-ос про звільнення з 20.08.2020 року ОСОБА_1 з посади заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у зв`язку із скороченням посади державної їй внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби прийняти з дотримання порядку та строків для його прийняття.

Згідно протоколу фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 13.08.2020 року, позивачу направлений на мобільний номер та електронну пошту вказаний наказ від 13.08.2020 року № 514-ос про звільнення з 20.08.2020 року ОСОБА_1 (том 2 а.с. 126).

Однак, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 20.08.2020 року на лікарняному, наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 531-ос внесено зміни до наказу від 13.08.2020 № 514-ос. Так, пункт 10 наказу Державного бюро розслідувань від 13.08.2020 № 514-ос викладено в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади заступника директора-начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби» (том 2 а.с. 128,141).

Судом встановлено, що перший робочий день позивача після лікарняного є 25 серпня 2020 року, що позивач не заперечував оскільки згідно Листка непрацездатності від 14.08.2020 року він повинен був стати до роботи 22.08.2020 року, а 24 серпня 2020 року був вихідним днем, то перший робочий день позивача після лікарняного - 25.08.2020 року.

Із акту Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 26.08.2020 року № 68ви/15-10 та акту № 69ви/15-10 від 26.08.2020 року вбачається, що позивач 25 серпня 2020 року був відсутній на роботі, але 25.08.2020 року о 15год. 13 хв. ОСОБА_1 за допомогою додатку WhatsAPP повідомив провідного спеціаліста сектору кадрової роботи та державної служби - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Гавриленка Олександра Сергійовича про, те що він ( ОСОБА_1 ) 26.08.2020 приступає до роботи. Тобто, лише 26.08.2020 року позивачем було надано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, листок непрацездатності серія АДЮ №720872 виданий Амбулаторією ЗПСМ №1 комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Дніпровської міської ради 14.08.2020 на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 повинен був стати до роботи з 22.08.2020, про що і було складено 26.08.2020 року вищезазначені атки.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем було прийнято наказ від 26.08.2020 № 541-ос ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади в територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві 25 серпня 2020 року, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби, оскільки 25 серпня 2020 року був першим робочим днем позивача після лікарняного.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа N 417/3668/17).

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин 1, 5 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та враховувати правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права.

За встановлених обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку, що дії по виданню наказу про попередження та врученню попередження, накази про пепередженнята та прозвільнення позивача є правомірними, та прийнятими відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Виконуваючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича про визнання неправомірними дій та скасування наказів і попередження, поновлення на роботі - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 березня 2021 року.

Суддя А.О. Коренев