Справа № 160/15480/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
23 листопада 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 01 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації - січень 2008 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 01 лютого 2018 року, із застосуванням базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення січень 2008 року, та компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої індексації з 01 січня 2016 року до 01 лютого 2018 року однією сумою.
Позовна заява обґрунтована протиправністю дій відповідача, щодо обрахування індексації грошового забезпечення, яке проведено у зменшеному розмірі та не відповідає чинникам, визначеними для обчислення норм державних соціальних гарантій. Облежуючи права позивача на одержання індексації відповідач порушив встановлений Законом України №1282-ХІІ від 03.07.1991 р. «Про індексацію грошових доходів населення» порядок виплати індексації пенсії, що спричиняє нанесення позивачу матеріальної шкоди шляхом утворення недоплати грошового забезпечення. Також позивач зазначає, що беручи до уваги ту обставину, що з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року відповідач діяв неправомірно, не виплачуючи позивачу індексацію грошового забезпечення, а відтак існує заборгованість з її виплати, в т.ч. з порушенням строків такої виплати, з урахуванням наведеного з метою ефективного захисту порушеного права позивач вважає необхідним зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів з виплати індексацію грошового забезпечення, станом на дату виплату заборгованості у відповідному місяці.
14 грудня 2020 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ним заперечується проти задоволення позовних вимог викладених в позовній заяві, відповідач мотивує свої заперечення, тим що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Порядок №1078 не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди, тому виплату сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Відповідач зазначає, що висновок про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивача ґрунтується також на тому, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, а також відомостей щодо збільшення грошового забезпечення в Міноборони, та у зв`язку з дією особливого періоду.
15 грудня 2020 року відповідь на відзив до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідачем у відзиві не заперечується, що ним не здійснювалась індексація грошового забезпечення позивача у період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2018 року. Позивач зазначає, що відповідач має діяти відповідно до чинного Закону №1282-ХІІ, вимоги якого є обов`язковими, а не керуватися роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, також позивач наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства України проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
21 грудня 2020 року через систему "Електронний суд" до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій останній просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо відмови перерахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної індексації, яку позивач отримував під час проходження військової служби та здійснення виплати суми перерахунку;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної індексації, яку позивач отримував під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо не проведення своєчасного розрахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) при звільненні;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку з 25 липня 2020 року.
Вказана заява обґрунтована тим, що після проведення правової консультації позивач визначив, що виплата йому грошової допомоги проведена без урахування індексації в складі грошового забезпечення, з якого рахується одноразова грошова допомога при звільненні. Позивач звернувся до відповідача, однак листом від 14.12.2020 року відповідач повідомив, що обрахування одноразової грошової допомоги при звільненні було здійснено без врахування індексації. Також було повідомлено, що зарахування коштів по розрахунку при звільненні проведено 28.07.2020 року. Позивач зазначає, що відмова відповідача у проведенні позивачу перерахунку та доплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної індексації грошового забезпечення порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Також позивач вважає, що військова частина НОМЕР_2 повинна була виплатити в день звільнення всі належні суми. Натомість розрахунок проведено з запізненням, тому відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 25.07.2020 року .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року вказану заяву прийнято до розгляду.
06 січня 2021 року через систему "Електронний суд" до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року заяву позивача про збільшення позовних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було повернуто позивачу.
06 січня 2021 року через систему "Електронний суд" до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в обґрунтування якого зазначено, докази підтверджують протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 в питанні несвоєчасного розрахунку позивача при звільненні.
Означені докази були долучені до матеріалів справи.
23 лютого 2021 року на адресу суду від представника Військової частини НОМЕР_2 відзив на позовну заяву, в якому представником заперечується проти збільшення позовних вимог, в обґрунтування означеного клопотання, відповідачем викладені аналогічні заперечення відзиву до позовної заяви, крім того відповідач зазначає, що військова частина не здійснила протиправної бездіяльності стосовно позивача при його звільненні, у зв`язку з чим не може підпадати під норми дії ст.ст. 116, 117 КзпП, в частині не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум зазначених в статті 116 цього Кодексу.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 в період з 28.10.2011 року по 24.07.2020 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 160 від 24.07.2020 року (по стройовій частині) ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Після проведення правової консультації по питанню грошового забезпечення, позивач порахував та визначив, що індексації його грошового забезпечення проведена в зменшеному розміру та не відповідає чинникам, визначеними для обчислення від норм державних соціальних гарантій держави.
31 жовтня 2020 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з заявою від 31.10.2020 р. вх.№1046, в якій просив провести обчислення та виплату індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1079 за період з 01 січня 2016 року по 24 липня 2020 року.
Відповідач своїм листом за вих.№2173 від 17.11.2020 р., повідомив, що правових підстав для перерахунку грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 по 24 липня 2020 року за займаною посадою та внесенні змін до грошового атестату, та довідки про розмірі додаткових видів грошового забезпечення у військовій частини не має, зазначив, що обрахування індексації грошового забезпечення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів. Відтак, можливості нарахування та виплати індексації в межах наявного фінансування з січня 2016 року по лютий 2018 року в відповідача не було. Також було повідомлено, що базовим місяцем нарахування індексації встановлено березень 2018 року.
24 листопада 2020 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з заявами, в яких просив повідомити, чи була включена індексація в щомісячні види грошового забезпечення одноразової грошової допомоги при звільненні, провести перерахунок та виплату допомоги з урахуванням щомісячної індексації, яка нараховувалась на день звільнення та повідомити, коли та в яких сумах було проведено остаточний розрахунок зі мною по звільненні, з наданням копій платіжних документів на підтвердження.
Відповідач своїм листом за вих.№2332 від 14.12.2020 р., повідомив, що обрахування одноразової грошової допомоги при звільненні було здійснено без врахування індексації. Також було повідомлено, що зарахування коштів по розрахунку при звільненні проведено 28.07.2020 року
Вважаючи, що відмови відповідача у проведенні позивачу перерахунку та виплати належних сум, порушують його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до ст.1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Положеннями статті 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 6 Закону №1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Судом встановлено, що факт не нарахування та не виплати позивачу з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року індексації грошового забезпечення відповідачем не заперечується.
Дослідивши матеріали справи, зокрема листом Військової частини від 17.11.2020 року №2173, підтверджується, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 по лютий 2018 року у Міністерстві оборони не було.
В обґрунтування правомірності здійснення означених дій відповідачем посилається на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Міністерства соціальної політики України.
Суд зауважує, що такі роз`яснення мають інформаційний характер та не є нормативно-правовими актами. Відповідач має діяти відповідно до чинного Закону №1282-ХІІ, вимоги якого є обов`язковим, а не керуватися зазначеними роз`ясненнями, які не є нормативними документами. Натомість, в силу приписів ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи повинні діяти відповідно до Конституції та законів України.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 року у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 року у справі № 825/694/17 та від 23.10.2019 року у справі № 825/1832/17.
Тому, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на зміст та обсяг права позивача на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При вирішення питання щодо визначення базового місяця для нарахування індексації позивачу суд виходить з наступного.
Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 09.12.2015 року Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Разом з цим, Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка набрала чинності з 01.01.2008 року та діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено в тому числі схему посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
Отже, базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 01.01.2016 року по 01.02.2016 року включно є січень 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 року та якою було востаннє підвищено посадові оклади військовослужбовцям.
При цьому, підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
З урахуванням зазначеного, оскільки у період проходження служби з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року підвищення посадового окладу позивача за посадою відбулось у січні 2008 року, тому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації має здійснюватись наростаючим підсумком з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року із застосуванням базового місяця січня 2008 року.
Аналогічний правий висновок міститься в постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2019 року по справі №400/339/19, постанові від 26.09.2019 року по справі №420/1783/19, від 08 вересня 2020 року по справі № 420/1595/20.
Оскільки розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення у період з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не проведено індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року, а відтак задоволенню підлягає також вимога щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 р. по 01 лютого 2018 р., з урахуванням виплачених сум, з огляду на наступне.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення (із змінами) визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Компенсації підлягає втрата частини доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати.
Компенсація громадянам доходів у разі їх несвоєчасної виплати здійснюється відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 вищевказаного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону).
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Водночас, зміст спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
Задовольняючи позовні вимоги в частині компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в Постанові від 18.07.2018 року у справі № 185/515/16-а, які в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковими.
Крім того, як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Homme Office (case 41/74 Duym v. Homme Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це встановлення компенсації за порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач порушує право позивача на отримання компенсації втрат частини доходу у зв`язку із своєчасно невиплаченою індексацією грошового забезпечення.
Стосовно позовних вимог в частині здійснення позивачу перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної індексації, яку позивач отримував під час проходження військової служби та здійснення виплати суми перерахунку, суд зазначає наступне.
Як зазначалось судом, вище згідно з ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідачем в листі від 14 грудня 2020 року №2332 у відповідь на заяву позивача було повідомлено, що позивача було виключено зі списків особового складу частини та при розрахунку було начислено між іншим грошова допомога при звільненні за 20 років вислуги. Також означеним листом було повідомлено, що грошова допомога була нарахована згідно наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 №260 (зі змінами), з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою. Тому індексація в щомісячні види грошового забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні не включалася та підстав для перерахунку немає .
Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку №1078.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17.
Також необхідно наголосити, що такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, оскільки питання індексації не було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність правових підстав для включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.
Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача в здійсненні позивачу перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної індексації, яку позивач отримував під час проходження військової служби та здійснення виплати суми перерахунку.
Стосовно позовних вимог в частині не проведення Військовою частиною НОМЕР_2 своєчасного розрахунку ОСОБА_1 при звільненні та зобов`язання нарахувати і виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку з 25 липня 2020 року, суд зазначає наступне.
Як вже вище зазначалось, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2020 року №160 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням.
Проте, остаточний розрахунок з позивачем при звільненні з військової служби був здійснений відповідачем з запізненням, а саме 28.07.2020 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи - відомістю зарахування коштів від 28.07.2020 та витягом із розрахунково-платіжної відомості №163.
Отже, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у не проведенні 24.07.2020 року остаточного розрахунку при звільненні позивача.
Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За змістом положень статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Проте, а ні Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а ні Наказ Міністерства оборони від 07.06.2018 №260, не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.
Таким чином, суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому щодо них необхідно застосувати положення КЗпП України, а саме, приписи ст.116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №807/3664/14, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18.
Таким чином, суд вважає такими, що є неналежними твердження відповідача про непоширення на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодексу законів про працю України.
Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме, в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Отже, враховуючи означені вище вимоги законодавства всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі ж невиконання такого обов`язку наступає передбачена нормами КЗпП України відповідальність.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги всі обставини в справі, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку з 25 липня 2020 року по 28 липня 2020 року.
Перевіривши юридичну, фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази наявні в матеріалах справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір" відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат зі сплати судового збору, а докази понесення ним інших судових витрати відсутні, виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації - січень 2008 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2018 року, із застосуванням базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення січень 2008 року, та компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої індексації з 01 січня 2016 року до 01 лютого 2018 року однією сумою.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо відмови перерахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної індексації, яку позивач отримував під час проходження військової служби та здійснення виплати суми перерахунку.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної індексації, яку позивач отримував під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо не проведення своєчасного розрахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) при звільненні.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку з 25 липня 2020 року по 28 липня 2020 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко