Справа № 460/1383/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2021 року м. РівнеСправа №460/1383/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, за участю секретаря судового засідання О.П. Янчар, сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: Розлач Р.М.,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доЗдолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Здолбунівський РВ ДВС Західного МУ Міністерства юстиції (м. Львів), відповідач), у якому просить:

визнати протиправною відмову відповідача у знятті арешту з майна позивача;

зобов`язати відповідача зняти арешт з майна позивача в зв`язку із закінченням виконавчого провадження і закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, правонаступником якого є Здолбунівський РВ ДВС Західного МУ Міністерства юстиції (м. Львів), перебувало виконавче провадження №50006380 з виконання виконавчого листа №570/3235/13-к, виданого 29.05.2014 Рівненським районним судом Рівненської області щодо конфіскації майна позивача. При примусовому виконанні виконавчого листа накладено арешт на майно позивача 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 . Квартира не реалізована. 17.06.2016 виконавче провадження завершене. 29.01.2021 позивач звернувся із заявою про зняття арешту з майна боржника, проте така заява залишена без задоволення, в знятті арешту відмовлено. Також відмовлено в наданні копій постанов про відкриття провадження, накладення арешту, закінчення виконавчого провадження в зв`язку з їх знищенням. Вважає таку відмову безпідставною.

Ухвалою від 09.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами, встановленими статтею 287 КАС України, з повідомленням (викликом) учасників справи. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що згідно з даними спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження, у провадженні Здолбунівського районний відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, правонаступником якого є Здолбунівський РВ ДВС Західного МУ Міністерства юстиції (м. Львів), перебувало виконавче провадження №50006380 з виконання виконавчого листа, виданого 29.05.2014 Рівненським районним судом Рівненської області у кримінальній справі №570/3235/13-к, щодо конфіскації майна позивача. 17.06.2016 державним виконавцем винесено постанову в порядку п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), оскільки згідно з рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області відмовлено у клопотанні державного виконавця про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, частку у праві власності на яке мають неповнолітні діти. Зазначив, що перелік підстав для зняття арешту з майна визначено ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Крім того, матеріали виконавчого провадження №50006380 знищено. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Протокольною ухвалою від 17.03.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 15:00 год. 19.03.2021.

Відповідач в судове не прибув, подав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши відзив на позов, поданий відповідачем, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 15.03.2021 (а.с.27-29) у провадженні Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебувало виконавче провадження №50006380 з виконання виконавчого листа №570/3235/13-к, виданого 29.05.2014 Рівненським районним судом Рівненської області щодо конфіскації майна ОСОБА_1 , яке відкрите постановою державного виконавця від 02.02.2016.

17.06.2016 державним виконавцем винесено постанову, згідно з якою виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення такої постанови) та встановлено новий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 17.06.2017.

Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що згідно інформаційної довідки сформованої у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що боржнику належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що в матеріалах виконавчого провадження міститься інформація про те, що право власності в даній квартирі мають неповнолітні діти, державним виконавцем скеровано до органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради клопотання щодо надання дозволу на реалізацію вищевказаного майна. Однак, рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради від 25.02.2015 №28 (а.с.8) відмовлено органу ДВС у наданні дозволу на реалізацію вищевказаного майна позивача, оскільки його реалізація порушить майнові та житлові права неповнолітніх дітей, які мають частку в праві власності у спірному майні.

Станом на 15.03.2021 стан виконавчого провадження «Завершено».

01.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою від 29.01.2021, якою просив зняти арешт з його майна як боржника в зв`язку із закінченням виконавчого провадження та поверненням виконавчого документа стягувачу (а.с.7).

Листом від 18.02.2021 №4761 Здолбунівським РВ ДВС Західного МУ Міністерства юстиції (м. Львів) повідомлено позивача, що виконавче провадження №50006380 завершене. Повторно вказаний виконавчий документ на виконання до відділу не надходив. Зазначено, що перелік підстав для зняття арешту з майна визначено ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Крім того, матеріали виконавчого провадження №50006380 знищено з підстав закінчення строку зберігання, встановленого Правилами ведення діловодства та архіву, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5 (а.с.9).

Вважаючи таку відмову органу ДВС протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV, який був чинним на момент відкриття та завершення виконавчого провадження №50006380 (далі - Закон №606-XIV).

Статтею 1 Закону №606-XIV була передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 17 Закону №606-XIV визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №606-XIV, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника регламентовано статтею 52 Закону №606-XIV, відповідно до частини першої якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною другою статті 62 Закону №606-XIV було визначено, що виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Державний виконавець отримує від суду, який постановив вирок наступні документи:

1) якщо опис майна проводився - виконавчий лист, копію вироку та копію опису майна;

2) якщо опис майна не проводився - виконавчий лист, копію вироку та довідку про те, що опис майна не проводився.

Якщо опис майна не проводився, державний виконавець здійснює виконавчі дії, спрямовані на виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації і після його виявлення здійснює опис майна, про що складає відповідний акт.

Відповідно до ч.1 ст.64 Закону №606-XIV майно, що підлягає конфіскації, вилучається.

Згідно з ч.4 ст.63 Закону №606-XIV після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

При цьому, пунктом 31 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, визначено, що майно, яке підлягає конфіскації, вилучається державним виконавцем (крім нерухомого майна, або такого, що не може бути вилучено з об`єктивних причин).

Водночас, частиною першою статті 52 Закону №606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону №606-XIV було визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1).

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна (ч.2).

Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ч.3).

Норма аналогічного змісту закріплені в статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 та був чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1404-VIII).

Постановою державного виконавця від 17.06.2016 у виконавчому провадженні №50006380 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV, згідно з яким виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (ч.2 ст.48 Закону №606-XIV).

Наслідки завершення виконавчого провадження, визначені у статті 50 Закону №606-XIV, згідно з якою у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження (ч.1).

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2).

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно (ч.3).

Викладене узгоджується з ч.1 ст.40 Закону №1404-VIII, згідно з якою, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Судом встановлено, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень станом на час судового розгляду адміністративної справи відсутні відомості щодо накладання арешту на майно позивача 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , в межах виконавчого провадження №50006380 з виконання виконавчого листа №570/3235/13-к, виданого 29.05.2014 Рівненським районним судом Рівненської області щодо конфіскації майна (а.с.27-29).

Таким чином, суд констатує, що будь-які документально підтверджені відомості про те, що в порядку, передбаченому чинним на час виникнення відповідних правовідносин законодавством, у виконавчому провадженні №50006380 було накладено арешт на належну позивачу частку в праві власності на нерухоме майно чи на інше належне позивачу майно, в матеріалах судової справи відсутні, сторонами не надані.

За приписами частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відтак, керуючись принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд за власною ініціативою отримав інформацію з відповідних державних реєстрів та встановив таке.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (позивача) та щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційні довідки від 18.03.2021 №248701841 та №248701547) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні відомості щодо накладення заборони відчуження щодо квартири АДРЕСА_1 , чи будь-якого іншого нерухомого майна, яке належить позивачу (а.с.38-43).

Таким чином, в ході судового розгляду судом не встановлено, а матеріалами справи не підтверджено обставин, які б свідчили про накладання арешту на майно позивача, у тому числі й на 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , в межах виконавчого провадження №50006380.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, беручи до уваги відсутність офіційно підтверджених відомостей щодо накладення арешту на належне позивачу майно у виконавчому провадженні №50006380, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Василя Жука, 1а, м. Здолбунів, Рівненська область, 35705; ) про визнання протиправною відмови у знятті арешту та зобов`язання зняти арешт з майна боржника відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.

Суддя Н.О. Дорошенко