Справа № 160/3929/20
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2021 року м. Дніпросправа № 160/3929/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 в адміністративній справі № 160/3929/20 (суддя І інстанції Бондар М.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом з урахуванням заяви від 11.06.2020 про зміну предмету позову в частині заміни деяких вимог, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не надання ОСОБА_1 повідомлень як працівнику про дані відповідно до ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати за період з березня 2017 по березень 2020;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області () на користь позивача заподіяну моральну шкоду в сумі 1 (одна) гривня.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в адміністративній справі №160/3929/20 адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо ненадання ОСОБА_1 повідомлень як працівнику про дані відповідно до статті 110 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати (грошового забезпечення) за період з березня 2017 року по березень 2020 року;

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти у цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в період з березня 2017 року по березень 2020 року позивач не надавав своєї згоди та не звертався з заявами або рапортом до ГУНП в Дніпропетровській області щодо надання повідомлень про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміру і підстав відрахувань та утримань заробітної плати; суми заробітної плати, що належать до виплат. Лише 02.04.2020 позивач виявив бажання отримати інформацію щодо заробітної плати. Листом від 29.04.2020 позивачу надано завірені розрахункові листи. Крім того, відповідач вказує, що нормами спеціального законодавства не передбачено порядку повідомлення поліцейського про розмір заробітної плати із зазначенням про відрахування.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржено.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 17.03.2020 проходив службу в підрозділах Національної поліції, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 2).

Наказом від 16.03.2020 № 84 о/с ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Цибаня Р.Ю. старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області звільнено зі служби за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) згідно із Законом України "Про Національну поліцію" (а.с. 3).

02.04.2020 позивач звернувся до відповідач з заявою, в якій просив відповідно до статті 110 КЗпП України надати повідомлення про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; суму заробітної плати, що належить до виплати при кожній виплаті заробітної плати (грошового забезпечення), які були нараховані та виплачені позивачу за період з березня 2017 по березень 2020 року (а.с.31).

Листом від 28.04.2020 вих. № 21/Ц-2 управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Дніпропетровській області надало позивачу завірені розрахункові листи з березня 2017 року по березень 2020 року з значенням загальної суми заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; суми заробітної плати, що належить до виплати (а.с. 33-51).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не надання повідомлень про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат за період з березня 2017 по березень 2020 року, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомляти працівника про встановлені дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці. Встановивши факт неповідомлення позивача про суми нарахованого грошового забезпечення та сум утримань відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації у вигляді розрахункових листів чи повідомлень у будь-якій формі при кожній виплаті заробітної плати за час проходження служби відповідно до вимог статті 110 КЗпП України та статті 30 Закону України "Про оплату праці". Дійшовши висновку, що позивачем належним чином не доведено факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних про стягнення з відповідача моральної шкоди.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України .

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону).

Відповідно до ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 91 Закону № 580-VІІІ встановлено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.

Закон № 580-VIII не передбачає жодних інших особливих умов проходження служби, відмінних від служби чи роботи працівників інших підприємств, установ та організацій, незалежно від їх форми власності.

Отже, під час проходження служби до позивача розповсюджувалися всі права працівника, а на уповноважений орган поширюються обов`язки власника (роботодавця) передбачені КЗпП України.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Отже, КЗпП України є складовою частиною законодавства про працю та регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а інші закони та нормативно-правові акти які спрямовані на регулювання трудових відносин повинні відповідати вимогам КЗпП України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

За приписами частини 1 статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988) та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим з Міністерстві юстиції України 29.04.2016 № 669/28799 (далі Порядок № 260).

Згідно з пунктом 1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового складу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналогічні положення закріплені в пункту 3 розділу І Порядку № 260.

Нормами Закону № 580 та Порядку № 260 питання повідомлення поліцейського про розмір та складові грошового забезпечення не врегульовані.

Водночас статтею 110 КЗпП України унормовано, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Аналогічні положення закріплені в частини 1 статті 30 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР.

При цьому Закон № 580-VIII та постанова Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» не містять спеціальних вимог до порядку повідомлення поліцейських при кожній виплаті грошового забезпечення про нараховані та утриманні суми, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці, тому застосуванню підлягають норми Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомляти працівника про встановлені дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці.

Відповідач не заперечував факт неповідомлення позивача протягом періоду проходження служби в органах Національної поліції про суми нарахованого грошового забезпечення та суми утримань. При цьому посилання відповідача на необхідність звернення до роботодавця із рапортом про надання зазначених повідомлень не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість доводів позивача стосовно бездіяльності відповідача щодо ненадання інформації у вигляді розрахункових листів чи повідомлень у будь-якій формі при кожній виплаті заробітної плати за час проходження служби відповідно до вимог статті 110 КЗпП України та статті 30 Закону України «Про оплату праці».

Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачеві повідомлень як працівнику про дані відповідно до статті 110 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати (грошового забезпечення) за період з березня 2017 року по березень 2020 року є протиправною, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Судом апеляційний перегляд відповідно до приписів статті 308 КАС України здійснений в межах доводів і вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим у частині відмови в позові рішення суду першої інстанції не переглядалось.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджено обставини справи і надано оцінку всім доводам сторін, рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в адміністративній справі № 160/3929/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко