Справа № 240/19294/20
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Житомир справа № 240/19294/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Липи В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання неправомірними дій, скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, у якому просить:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковальчук Т. В. щодо накладення арешту на рахунки ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковальчук Т. В. від 15.07.2020 про накладення арешту на рахунки ОСОБА_1 та повернути стягнуті кошти.

В обґрунтування позову зазначено, що постанова про накладення арешту на рахунки винесена з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження", оскільки кошти на банківському рахунку були отримані позивачем як допомога по догляду за дитиною.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 22.12.2020.

Відповідач, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, до суду направив відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову стверджує, що 12.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-17374-52 від 19.11.2019 про стягнення боргу з ОСОБА_1 15.07.2020 керуючись вимогами ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про арешт коштів боржника. Однією з підстав для зняття арешту є отримання державним виконавцем документів - підтвердження, що даний рахунок має спеціальний режим використання та звернення на такі кошти заборонено Законом. Однак, станом на 13.01.2021 жодних документів до відділу ДВС не надходило.Таким чином, вважає дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника є правомірними.

22.12.2020 у судовому засіданні явку відповідача визнано обов`язковою, у зв`язку з чим, розгляд справи відкладено на 12.01.2021.

Представник позивача до суду надав відповідь на відзив, у якому зауважив, що поняття рахунків з спеціальним режимом використання та звичайний рахунок, на якому знаходяться кошти, на які заборонено звернення стягнення не є тотожними.

Представники сторін до суду подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_2 відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду № 01-97-в від 30.12.2020 перебував з 15.01.2021 по 02.02.2021 у щорічній основній відпустці, у період з 17.02.2021 по 23.02.2021 перебував на лікарняному.

Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

09.04.2020 до Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшла заява ГУДПС у Житомирській області про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-17374-52 від 19.11.2019 з ОСОБА_1 в розмірі 26539,26 грн.

12.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з примусового виконання вимоги ГУДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-17374-52 від 19.11.2019 з ОСОБА_1 шляхом внесення реквізитів виконавчого документа до АСВП та зареєстровано виконавче провадження за №61785763. Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 2653,92 грн.

13.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 125,83 грн.

13.04.2020 направлені запити до Державної фіскальної служби України, до Пенсійного фонду України, Міністерства внутрішніх справ України з метою з`ясування наявності доходів, рухомого майна, належного боржнику на праві власності.

04.07.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника у ВП №61785763.

15.07.2020 державним виконавцем Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках , що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , яку надіслано до ГУДПС у Житомирській області, АТ КБ «Приватбанк», АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ «Ощадбанк», АТ «Універсал банк».

Вважаючи вказану постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (ст. 2 вказаного Закону).

За приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому, згідно з частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також, статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення, на які заборонено законом, проте, визначено обов`язок Банку повернути постанову.

Так, судом встановлено, що як на підставу протиправності прийняття постанови про арешт коштів боржника від 15.07.2020, якою накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунках боржника, позивач вказує на накладення арешту на кошти, які знаходяться на банківському рахунку та визначені як допомога по догляду за дитиною.

Однак, суд звертає увагу на те, що вказану постанову прийнято відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником вимоги, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банках та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Крім того, суд вказує, що аналізуючи зміст оскаржуваної постанови судом встановлено, що у постанові про накладення арешту на кошти, державний виконавець зазначив: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику».

Таким чином, з огляду на приписи частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем в оскаржуваній постанові встановлено обмеження щодо накладення арешту на рахунки, звернення стягнення на які заборонено законом.

Слід додати, що відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Постановою Національного банку України від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті № 22 (далі - Інструкція №22), пунктом 10.1 якої визначено, що виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

Банк приймає до виконання постанову державного виконавця та/або рішення суду, які доставлені до банку самостійно державним виконавцем, слідчим, представником суду, органу державної податкової служби або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є суд, державний виконавець, слідчий, орган державної податкової служби.

Згідно пункту 10.3 Інструкції №22, арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Банк здійснює арешт коштів на рахунку клієнта, операції за яким були зупинені відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на підставі постанови виконавця, яка надійшла до банку після повідомлення банком виконавця про відкриття клієнтом цього рахунку. Банк здійснює дії щодо арешту коштів відповідно до пункту 10.6 цієї глави.

Таким чином, вказаними вище нормами регламентовано і дії банку у разі вчинення дій по арешту коштів, а вищезгаданими положеннями ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» - визначено порядок дій банку у разі отримання постанови виконавця про накладення арешту у разі, якщо такі кошти не підлягають арешту.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення банком державного виконавця про відповідне цільове призначення рахунку позивача та повернення оскаржуваної постанови без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

При цьому, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що рахунок позивача № НОМЕР_1 відповідно до копії історії по картковому рахунку з 01.10.2020 по 05.11.2020 та/або кошти, які знаходяться на ньому, відносяться до рахунків (коштів), на які згідно вимог законодавства заборонено накладати арешт.

Крім того, матеріали виконавчого провадження ВП№61785763 не містять жодного доказу звернення позивача до відділу ДВС із заявою щодо зняття арешту з коштів, звернення стягнення на яке заборонено, чи доказів повідомлення виконавця про те, що на арештований рахунок надходять кошти, звернення стягнення на яке заборонено, а саме: кошти по догляду за дитиною.

Таким чином, у суду відсутні підстави для скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника від 15.07.2020 ВП №61785763.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (вул. Шевченка, 4, смтЧерняхів, Житомирська обл., ) про визнання неправомірними дій, скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Липа