Справа № 400/1404/21
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 р. № 400/1404/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. в порядку письмового провадження з урахуванням особливостей розгляду окремих категорій термінових справ розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Єланецького районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Соборна, 136, смт.Єланець, Миколаївська область,55500

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Єланецького районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (надалі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не знятті арешту з нерухомого майна належного ОСОБА_1 , накладеного постановою №17090555 від 03.02.2010 року;

- зобов`язання відповідача зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження №17090555 від 03.02.2010 року.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що у відповідача перебувало виконавче провадження №17090555, яке на даний час знищене, та що у межах вказаного виконавчого провадження на його майно було накладено арешт, про яке він дізнався у нотаріуса під час підготовки документів про оформлення договору купівлі-продажу. Відповідачем відмовлено позивачу у припиненні арешту майна боржника. Відмова мотивована тим, що відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", арешт може бути знятий за рішенням суду.

Позивач вважає, що зі сторони відповідача має місце бездіяльність, яка полягає у незаконному арешту його майна, що порушує майнові права останнього.

Ухвалою суду від 09.03.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито позовне провадження за окремою категорією термінових справ на підставі ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено розгляд справи на 18.03.2021 року. Станом на час розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву не надав.

18.03.2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою до судового засідання відповідача по справі розгляд справи було перенесено на 22.03.2021 року, про що телефонограмою повідомлено сторін по справі.

22.03.2021 року відповідач відзив на позов не надав, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Тому суд розцінює, відповідно до ч. 4 ст.159 КАС України, неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин як визнання позову.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд,

В лютому 2021 року під час консультації у нотаріуса з приводу оформлення договору купівлі-продажу частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач дізнався, що на все його нерухоме майно накладено арешт, реєстраційний номер обтяження НОМЕР_1 , зареєстрований 10.02.2010р Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови №17090555 від 03.02.2010 року відділу державної виконавчої служби Єланецького управління юстиції.

У зв`язку з реформуванням системи органів примусового виконання та органів державної виконавчої служби, зміною підпорядкування та найменування відділів державної виконавчої служби - Відділ державної виконавчої служби Єланецького районного управління юстиції перейменовано на Єланецький районний відділ державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Оскільки про існування виконавчого провадження позивачу відомо не було та будь-які документи виконавчого провадження протягом 2010 - 2021 років позивач не отримував, 19.01.2021 року він звернувся із заявою до відповідача про отримання інформації про виконавче провадження в рамках якого був накладений арешт та копій відповідних документів, що стали підставою для накладення арешту, а у разі відсутності правових підстав для існування арешту, просив зняти його.

Листом від 22.02.2021р. №1120 відповідач повідомив позивача, що виконавче провадження в межах якого накладено арешт знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання, а тому не можливо надати копії документів, на підставі яких накладено арешт та рекомендував звернутись до суду за захистом своїх прав.

У зазначеному листі відсутнє будь-яке посилання на дату акту про звищення виконавчого провадження, що фактично унеможливлює суд встановити, який Закон про виконавче провадження діяв на час знищення виконавчого провадження. Відповідач не надав відзив на позовну заяву. Протягом 2010 року(рік накладення арешту) і по сьогоднішній день діяльність органів виконавчої служби регулювали різні закони в часі. Так, Закон України "Про виконавче провадження" №606-ХІV від 21.04.1999 р. втратив чинність 05.01.2017 р. з набранням чинності Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-ХІV (чинного на час накладення арешту), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 вказаного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

З огляду на пункт 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 р. №2274/5 (далі за текстом - Порядок) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих

на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Згідно пункту 9.10 Порядку завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Отже, знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився.

Відповідно до частин 1, 2 статті 50 "Про виконавче провадження" №606-ХІV від 21.04.1999 р. у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно частин 1, 2 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Водночас наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, законодавчі акти про виконавче провадження, які діяли в різний час майже, однаково регуламентують дії відповідача у разі закінчення виконавчого провадження та щодо знищення виконавчого провадження, а тому на думку суду, перед знищенням виконавчого провадження відповідач повинен був прийняти постанову про закінчення

виконавчого провадження та зняття у зв`язку із цим накладеного в межах такого виконавчого провадження арешту.

Суд зауважує, що Законом не передбачено обов`язку державного виконавця вчиняти дії щодо зняття накладеного арешту у випадку завершення виконавчого провадження внаслідок повернення виконавчого документа стягувачу чи до суду, оскільки згідно Законів про виконавче провадження, виконавчий документ повертається стягувачу за наявності визначених підстав та за умови, що виконавче провадження за таким виконавчим документом не здійснювалося або здійснено частково.

Суд враховує, що накладення арешту на майно позивача, свідчить про вчинення державним виконавцем дій спрямованих на виконання виконавчого документу, а тому у разі завершення виконавчих проваджень державний виконавець зобов`язаний вчинити усі дії передбачені відповідними нормами Закону України "Про виконавче провадження", у тому числі зняти арешт, накладений на майно боржника.

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (в редакції чинній на час розгляду справи), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Аналіз двох законів України про виконавче провадження дає підстави дійсти висновку про те, що рішення про зняття арешту з майна боржника виноситься органом, яким накладено арешт.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

На підставі викладеного та враховуючи, що на відповідача покладено обов`язок при завершенні виконавчого провадження вчинити дії щодо скасування арешту, які при завершенні виконавчого провадження вчинені не були, зважаючи на те, що накладений арешт перешкоджає позивачу розпоряджатися належним йому нерухомим майном, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту накладеного на підставі постанови ВДВС Єланецького районного управління юстиції від 03.02.2010 року, яке належить на праві власності ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

При цьому, обов`язок щодо зняття арешту в разі завершення виконавчого провадження та його знищення полягає виключно на відповідачі, а тому саме він повинен вчиняти дії (приймати відповідне рішення) щодо зняття арешту з майна.

Оскільки зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна, накладеного на підставі постанови Єланецького районного відділу ДВС Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 03.02.2010 року фактично є похідною позовною вимогою від першої, тому суд доходить висновку про її задоволення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Єланецького районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Соборна, 136, смт.Єланець, Миколаївська область,55500 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Єланецького районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Соборна, 136, смт Єланець, Миколаївська область, 55500, ) щодо не зняття арешту з нерухомого майна накладеного на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Єланецького районного управління юстиції №17090555 від 03.02.2010 року, яке належить на праві власності ОСОБА_1 .

3.Зобов`язати Єланецький районний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Соборна, 136, смт Єланець, Миколаївська область, 55500, ) вчинити дії щодо зняття арешту з усього нерухомого майна, накладеного на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Єланецького районного управління юстиції №17090555 від 03.02.2010 року, яке належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Єланецького районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Соборна, 136, смт.Єланець, Миколаївська область,55500 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 908,00 грн, згідно квитанції від 22.02.21р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга