Справа № 160/16494/20
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
ВСТАНОВИВ:
1. 09.12.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю ГНС ПРИВІЛЬНЕ звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, в якому позивач просить суд:
2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 09.12.2020 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
3. Ухвалою суду від 11.12.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ГНС ПРИВІЛЬНЕ до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 160,161 КАС України.
4. Позивачем, у строк визначений в ухвалі суду, усунуті недоліки позовної заяви.
6. Також, ухвалою суду від 18.01.2021 року було витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії таких документів:
- наказ Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області №3259-п від 08 грудня 2020 року про проведення фактичної перевірки ТОВ ГНС ПРИВІЛЬНЕ;
- направлення на проведення фактичної перевірки товариства;
- відомості (інформацію) щодо підстав прийняття наказу Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області №3259-п від 08 грудня 2020 року про проведення фактичної перевірки ТОВ ГНС ПРИВІЛЬНЕ;
- акт від 09.12.2020 року щодо відмови в допуску до проведення фактичної перевірки та інші докази щодо суті спору.
7. 15.02.2021 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на адміністративний позов разом із витребуваними судом доказами по справі.
8. Приписами статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
9. Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
10. У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
11. Отже, рішення у цій справі приймається судом 18.03.2021 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
13. На думку товариства, наказ прийнятий з порушенням норм діючого законодавств та підлягає скасуванню.
14. Вказали, що зі змісту вищезазначеного наказу вбачається, що в ньому взагалі не вказано, яку саме інформацію отримало ГУ ДПС в Дніпропетровській області, що стала у подальшому підставою для прийняття цього наказу №3259-п від 08 грудня 2020 року, в частині проведення фактичної перевірки ТОВ «ГНС ПРИВІЛЬНЕ», а лише є посилання на п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, що свідчить про формальний підхід фіскального органу до підстав перевірки.
15. Окрім цього, у наказі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №3259-п від 08 грудня 2020 року про проведення фактичної перевірки ТОВ «ГНС ПРИВІЛЬНЕ» не міститься визначення, яка саме інформація отримана податковим органом слугувала підставою для призначення проведення фактичної перевірки щодо наявних порушень з боку ТОВ «ГНС ПРИВІЛЬНЕ», що визначено ст.81 Податкового кодексу України, що не виповідає положенням Податкового кодексу щодо його змісту.
16. На думку позивача, вказані обставини свідчать про протиправність зазначеного наказу, у зв`язки із чим звернулися до суду із цим позовом.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
17. Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову.
18. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив про те, що у податкового органу була необхідність провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання, зокрема, Товариства з обмеженою відповідальністю ГНС ПРИВІЛЬНЕ.
19. Вказують, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області приймаючи оскаржуваний товариством наказ, податковий орган діяв в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
21. Основним видом діяльності ТОВ «ГНС ПРИВІЛЬНЕ» є зберігання, виробництво та роздрібна торгівля скрапленим газом.
25. У зв`язку з цим, керуючись п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, Державна податкова служба України зобов`язала ГУ ДПС у Дніпропетровській області провести фактичну перевірку у місці провадження діяльності суб`єкту господарювання, що були зазначені у додатку до листа, а саме ТОВ «ГНС Привільне».
27. У якості підстави для проведення перевірки зазначено п.п.80.2.5, 80.2 ст.80 ПК України.
29. Однак, начальником ТОВ «ГНС Привільне» Федоренко В.М. 09.12.2020 року, у допуску до перевірки було відмовлено, у зв`язку з тим податковим органом не надано інформації про порушення товариством законодавства згідно положень ст.ст. 80.22, 80.25, як підстави для проведення фактичної перевірки згідно ст.81 Податкового кодексу України.
30. Враховуючи вищевикладене, податковим органом складено акт відмови від допуску до перевірки від 09.12.2020 року, який було вручено начальнику юридичного відділу ТОВ «ГНС ПРИВІЛЬНЕ» особисто під підпис.
31. Позивач вважає, що наказ про проведення перевірки прийнято необґрунтовано, з порушенням вимог чинного податкового законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим, товариство звернулося до суду із цим позовом.
32. Надаючи оцінку правовідносинам що склалися, слід зазначити про таке.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
33. Відповідно до вимог п.75.1.3 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
34. Таким чином, фактична перевірка здійснюється лише за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника; фактична перевірка здійснюється з питань наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, до яких віднесено алкогольні напоїв та тютюнові вироби.
35. Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України. Так, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (п. 80.1 ПК України). Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (п. 80.4 ПК України).
36. Згідно з п.80.5 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 ПК України.
37. Відповідно до п. 80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
38. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 ПК України (п. 80.10 ст.80 ПК України).
39. Вимогами п.81.1 ст.81 ПК України перебачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
40. Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
41. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
42. У відповідності до вимог п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити, зокрема, до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених ПК України, та за умови пред`явлення копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються, зокрема, і період діяльності, який буде перевірятися та підстави для проведення перевірки, визначені ПК України.
43. Підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.2. пункту 80.2. статті 80 ПК України є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
44. Підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
45. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, суд зазначає про таке.
46. Згідно положень п.п. 80.2.5 ст. 80 ПК України:
« 80.2. Фактична перевірка може проводитися па підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або ного уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки,
та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами- лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального».
47. Із зазначеного вбачається, що перевірка на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України буде правомірною за наявності: наказу на призначення перевірки, який має містити 1) визначення, яка саме інформація отримана податковим органом щодо наявних порушень з боку конкретного платника податків; 2) відомостей, коли та ким така інформація, що слугувала підставою для призначення фактичної перевірки, була надана; 3) відомостей, які є наявні докази отримання контролюючим органом такої інформації або звернення, які було зареєстровано у відповідному порядку.
48. Лише за наявності зазначених умов наказ буде відповідати вимогам законодавства, а перевірка на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України буде правомірною.
49. Слід враховувати, що п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України виділяє одну окрему підставу для призначення перевірки відповідно до зазначеного пункту, проте податковим органом зазначено лише частину цього пункту, як підставу для перевірки позивача, що є неправомірним, оскільки цей підпункт має застосовуватись повністю, а не частинами.
50. Як вбачається, податковий орган ділить п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України на дві самостійні підстави для перевірки:
- перша підстава - наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;
- друга підстава - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
51. У зв`язку з відсутністю у податкового органу відповідної інформації про порушення платником податку податкового законодавства, податковим органом зазначається лише частина п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, як самостійна підстава для перевірки, проте такі дії податкового органу є неналежними.
52. У той же час, слід звернути увагу на те, що в спірному наказі не зазначено, які саме порушення допустив позивач, що могло бути підставою для проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
53. Окрім цього, не зазначено яка інформація слугувала підставою для проведення такої перевірки.
54. Встановлення таких обставин є предметом доказування в силу приписів ч. 2 ст. 73 КАС України, що узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 520/1304/20.
55. З огляду на викладене вище, слід дійти до висновку про відсутність у спірному наказі визначених у п. 80.2 ст.80 ПК України підстав для проведення фактичних перевірок.
57. Також, спірний наказ не містить будь-яких посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють. Крім того, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій була встановлена податковим органом.
58. У матеріалах справи такі докази також відсутні.
59. За вказаних обставин оскаржуваний наказ не відповідає вимогам ПК України, є протиправним та підлягає скасуванню.
61. Верховний Суд у постановах від 18.05.2018 року у справі №813/3977/16, від 18.12.2018 року у справі №820/4891/18 та від 05.03.2019 у справі №820/4893/18 вказує, що інформація, яка надходить до податкових органів може бути підставою для проведення фактичної перевірки згідно статті 80 ПК України, лише у тому випадку, якщо в такій інформації йдеться посилання на конкретні порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
62. Окрім цього, слід вказати, що у спірному наказі від 08.12.2020 року №3259-п, податковий орган посилається на положення ст. 102 Податкового кодексу України.
63. Однак, посилання в наказі на статтю 102 Податкового кодексу України, як на період діяльності позивача, який буде перевірятися, суд вважає недостатнім для ідентифікації такого періоду, а також створення у позивача відчуття правової невизначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього.
64. Таким чином, спірний наказ не містить вказівки на період діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України.
65. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ не відповідає положенням ПК України щодо його змісту.
67. З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
68. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
69. Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
70. Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
74. Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
75. Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
76. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
79. Щодо розподілу судових витрат.
80. Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
81. Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
82. Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
83. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ГНС ПРИВІЛЬНЕ до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.
85. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ГНС ПРИВІЛЬНЕ судовий збір у сумі 2102,00 гривень.
88. Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
89. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
90. Повний текст рішення складено 18.03.2021 року.

Суддя В.В Ільков