Справа № 360/3221/20
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року справа №360/3221/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Герашенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника третьої особи Лактіної О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 р. (у повному обсязі складено 29.12.2020 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/3221/20 (головуючий І інстанції суддя Борзаниця С.В.) за позовом Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління ДПС у Луганській області про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування ПДВ,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2020 року Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» звернулося до Луганського окружного адміністративного суду із позовом (який було уточнено) і просило: стягнути з Державного бюджету на користь позивача нараховану пеню у розмірі 14 108 389,48 грн. за деклараціями січня-квітня 2015 року за час затримки відшкодування податку на додану вартість; вирішити питання відшкодування витрат по сплаті судового збору (т. 1 а.с. 1-12, т. 2 а.с. 27-28, 55-56).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 360/3221/20 позов Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» пеню у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за податковими деклараціями з податку на додану вартість за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року за період з 01.09.2017 по 01.09.2020 в сумі 14 108 389,48 (чотирнадцять мільйонів сто вісім тисяч триста вісімдесят дев`ять грн. 48 коп.).

Вирішено питання відшкодування судових витрат (т. 2 а.с. 96-103).

Не погодившись з таким судовим рішенням, третьою особою подано апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача, порушив норми матеріального права, оскільки порядок нарахування пені на суму простроченого бюджетного відшкодування та механізм її виплати платнику податку законодавчо не визначені, діючими на даний час законодавчими актами не визначено коло осіб, що повинні нараховувати таку пеню. Крім того, для розрахунку пені є обов`язковими умовами як визначення дня початку відліку, так і день закінчення відліку. Оскільки бюджетна заборгованість не сплачена, не визначений день погашення заборгованості, а тому вважають, що вимоги про стягнення з Державного бюджету пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість заявлені передчасно.

Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник апелянта в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи апеляційної скарги.

Представники позивача, відповідача у судове засідання не з`явилися про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ПрАТ «ЛИНІК» (ідентифікаційний код 32292929, місцезнаходження: 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. В. Сосюри, буд. 371, офіс 1-А) у встановленому законом порядку зареєстроване юридичною особою, здійснює свою діяльність на підставі статуту, як платник податків перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Луганській області, Лисичанське управління, ДПІ у м. Лисичанську (м. Лисичанськ), про що свідчать Статут ПрАТ «ЛИНІК», свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 190805 (т. 1 а.с. 17-18, 19, 20).

У період січень-квітень 2015 року позивачем подано податкові декларації з податку на додану вартість з відповідними розшифровками (т. 1 а.с. 21-121).

Рішенням Луганського окружного суду від 18.06.2019 у адміністративній справі № 1240/2663/18, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року, позов Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року у сумі 8 899 512, 00 грн. У задоволенні позовної вимоги Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» про визнання протиправною бездіяльності Офісу великих платників Державної фіскальної служби та Головного управління ДФС у Луганській області відмовлено (т. 1 а.с. 122-128, 129-134).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 у адміністративній справі № 1240/2664/18, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року, позов Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо ненадання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету та щодо невнесення в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування лютого 2015 року в розмірі 1 676 641,00 грн. (один мільйон шістсот сімдесят шість тисяч шістсот сорок одна гривня 00 коп.), що утворилась у лютому 2015 року та в сумі 9 273 348,00 грн. (дев`ять мільйонів двісті сімдесят три тисячі триста сорок вісім гривень 00 коп.), що утворилась до 01.02.2015. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області на користь Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 1 676 641,00 грн. (один мільйон шістсот сімдесят шість тисяч шістсот сорок одна гривня 00 коп.), що утворилась у лютому 2015 року та в сумі 9 273 348,00 грн. (дев`ять мільйонів двісті сімдесят три тисячі триста сорок вісім гривень 00 коп.), що утворилась до 01.02.2015 (т. 1 а.с. 135-140, 141-146).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у адміністративній справі № 1240/2981/18, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 року, позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, що полягає у несвоєчасному наданні органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету за період березень - квітень 2015 року в загальному розмірі 6616020,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за період: березень - квітень 2015 року в розмірі 6616020,00 грн. (шість мільйонів шістсот шістнадцять тисяч сто двадцять гривень). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 147-153, 154-159).

Таким чином, наявність заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за період січень - квітень 2015 року підтверджується відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що розрахунок пені в розмірі 14108389,48 грн. є вірним, що не заперечується сторонами. Спірним у даній справі є наявність у позивача саме права на стягнення нарахованої за час затримки відшкодування з ПДВ пені у розмірі 14 108 389,48 грн. за деклараціями січня-квітня 2015 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки у період з січень-квітень 2015 року позивачу не відшкодовано бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, то наявні підстави для нарахування та стягнення пені у розмірі 14 108 389,48 грн.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктом 200.8 ст. 200 ПК України передбачено, що до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, згідно п. 200.10 ст. 200 ПК України контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право податковому органу на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України (п. 200.11 ст. 200 ПК України).

Контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету (п. 200.12 ст. 200 Податкового кодексу України).

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу за змістом п. 200.13 ст. 200 ПК України, орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Відповідно до п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України, у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

З приписів п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України вбачається: суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що передбачене у законі право платника податку на додану вартість отримати підтверджене контролюючим органом, унаслідок перевірки бюджетне, відшкодування на поточний банківський рахунок в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку контролюючого органу, є безумовним. Закон визнає заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість не відшкодовані платнику протягом передбаченого законом строку суми податку на додану вартість і передбачає нарахування на таку заборгованість пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Право платника податків на стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості, що не була відшкодована, або відшкодована частково, підтверджено правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 березня 2019 року у справі № 810/1928/16, від 20 червня 2019 року у справі № 820/1750/18, від 11 вересня 2018 року у справі № 812/103/15.

Судами було встановлено, що днем виникнення права на нарахування пені у цій справі позивач визначив останні три роки, починаючи з 01.09.2017 до 01.09.2020 для всіх податкових періодів за січень 2015 року - квітень 2015 року. За вказаний період за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, контролюючий орган не приймав рішень про зменшення заявлених сум, а платник податку позивач не розпочинав процедуру адміністративного або судового оскарження, тобто в даному випадку відсутні підстави для застосування положень п. 200.15. ст. 200 ПК України.

Колегія суддів погоджується з твердження суду, що, оскільки кінцева дата нарахування пені, передбачена пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, наразі невідома, та позивач має право самостійно визначити період нарахування пені в межах строку існування заборгованості бюджету з податку на додану вартість з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України.

Як встановлено із наданих доказів, до 01.09.2017 усі суми заборгованості із відшкодування податку на додану вартість за заявлений період (січень-квітень 2015 року) вже були узгодженими, що і є підставою для розрахунку сум пені.

Отже, загальна сума пені, що належить до стягнення на користь позивача, становить 14108389,48 грн.

З огляду на те, що позивачем заявлено бюджетне відшкодування у відповідності до вимог законодавства, а таке не відшкодовано, і ці суми є узгодженими, однак не відшкодовані з незалежних від платника податків причин, позивач набув право вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування, у відповідності до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що наведені норми п. 200.23 ст. 200 ПК України встановлюють обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в статті 200 Податкового кодексу України, безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. При цьому непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість у визначений законодавцем строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник податку на додану вартість мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 803/655/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15 (провадження № 11-778апп18).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оскільки у період з січня 2015 року по квітень 2015 року позивачу не відшкодовано бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, то останній має право на нарахування та стягнення пені у розмірі 9263,73 грн.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта, що сам порядок отримання платником податків сум пені за невчасне бюджетне відшкодування не визначено, оскільки вказана обставина не може слугувати причиною порушення права позивача, встановленого п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, на стягнення пені на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції під час розгляду справи, оцінки доказів, не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

За приписами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

В даному випадку апелянтом не доведено обставин, які заявлені в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача необхідно задовольнити позов, шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» пеню у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за податковими деклараціями з податку на додану вартість за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року за період з 01.09.2017 по 01.09.2020 в сумі 14 108 389,48 (чотирнадцять мільйонів сто вісім тисяч триста вісімдесят дев`ять грн. 48 коп.).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись 195, 205, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 360/3221/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв