Справа № 420/349/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/349/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа - Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказів,

ВСТАНОВИВ :

11.01.21 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просив суд визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо ненадання адміністративної послуги по заяві від 14.11.2020 відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про адміністративні послуги» у визначений строк; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки с/г призначення для ведення садівництва площею 0,12 га, розташований на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:3717.

Ухвалою судді від 16.01.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 19.01.21 заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково: заборонено Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії щодо розпорядження земельною ділянкою с/г призначення для ведення садівництва площею 0,12 га, розташованої на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:3717.

05.02.2021 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 16.12.2020 № 81-ОТГ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3717 до комунальної власності; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 24.12.2020 № 15-18831/13-20 «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки».

Ухвалою суду від 08.02.21 прийнято до провадження уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії; залучено Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 08.02.21 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа - Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою суду від 09.03.21 в задоволенні клопотання Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про залучення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області до участі у справі в якості співвідповідача відмовлено.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Вимоги до позовної заяви визначені правовими нормами ст.160 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та з метою реалізації свого права на отримання до 0,12 га землі с/г призначення для ведення садівництва знайшов вільну земельну ділянку на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та подав заяву від 13.07.20 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки площею 0,12 га.

Не отримавши відповіді та керуючись абз. 3 ч. 3 ст. 118 ЗК України, позивач вважав за принципом мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою набутим право на здійснення проекту відведення земельної ділянки.

Так, позивачем укладено з ФОП ОСОБА_2 договір на виконання робіт від 19.08.2020 № 296/ПР-МЗ, на виконання якого розроблено документацію із землеустрою.

За висновком про розгляд документації із землеустрою експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Донецькій області Конепуд Н.М. проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_4 01.05 - для індивідуального садівництва на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області погоджено 15.09.20 (повторно 25.09.20).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 22.09.20, земельній ділянці 0,12 га, цільове призначення 01.05 - для індивідуального садівництва, присвоєно кадастровий номер :01:002:3717.

14.11.20 позивач через Центр надання адміністративних послуг подав заяву на погодження проекту землеустрою, яка отримана Центром 19.11.20 (реєстраційний номер Г1-253267-ф/л) та передана 20.11.20 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Через те, що станом на 04.01.21 визначений ч. 9 ст. 118 ЗК України двотижневий строк для затвердження Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області сплинув, позивач, зважаючи на неотримання адміністративної послуги, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із первинним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо ненадання адміністративної послуги по заяві від 14.11.20 відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про адміністративні послуги» у визначений строк; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки с/г призначення для ведення садівництва площею 0,12 га, розташований на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:3717.

02.02.21 до суду від ГУ Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 24.12.20 № 15-18831/13-20-СГ позивачу відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки з підстав передання бажаної до відведення позивачем земельної ділянки у комунальну власність.

Так, відповідно до наказу від 16.12.20 № 81-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» ГУ Держгеокадастру в Одеській області передано Таїровській селищній раді Одеського району Одеської області земельні ділянки загальною площею 11,1442 га у комунальну власність.

Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки с/г призначення із державної у комунальну власність від 16.12.20, земельна ділянка площею 0,1200 га з кадастровим номером :01:002:3717 включена до наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16.12.20 № 81-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність».

З огляду на вищевикладені обставини, позивач збільшив обсяг позовних вимог, додавши вимоги про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 16.12.2020 № 81-ОТГ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3717 до комунальної власності; визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 24.12.2020 № 15-18831/13-20 «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки».

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач переконаний в тому, що він правомірно очікував на прийняття наказу про затвердження проекту землеустрою, оскільки виконав всі необхідні дії (вишукана вільна земельна ділянка, вивчено її цільове призначення, подана заява про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, замовлено, розроблено та погоджено проект землеустрою, ділянку внесено в систему ДЗК та отримано кадастровий номер).

Також позивач зазначає, що на його земельну ділянку ніякої інвентаризації не робилося, а тому ГУ Держгеокадастру в Одеській області порушено постанову КМУ від 31.01.18 № 60-р. На переконання позивача, він має першочергове право на земельну ділянку серед інших учасників АТО, а також серед громадян України, так як перший звернувся за наданням дозволу, має розроблений проект землевідведення, ним сплачені кошти за розробку проекту землевідведення.

Вирішуючи процесуальне питання, суд враховує, що визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України вирішив, що:

- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В силу ч. 10, ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Слід зазначити, що проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Із наведених обставин, які склалися у цій справі, видно, що спочатку позивач вірно звернувся до адміністративного суду з позовними вимогами щодо визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо ненадання адміністративної послуги по заяві від 14.11.20 відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про адміністративні послуги» у визначений строк та зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, оскільки на спір з таким предметом поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Однак, після відкриття провадження у справі позивачу стали відомі події, які істотно змінили предмет спору, притому настільки, що вплинули на предметну підсудність. Так, в ході судового розгляду позивачем пред`явлено позовну вимогу, зокрема, про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 16.12.20 № 81-ОТГ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3717, який став підставою передачі із державної власності ГУ Держгеокадастру в Одеській області - з однієї сторони, та прийняття у комунальну власність Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області - з іншої сторони, відповідно акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 16.12.20 № 81-ОТГ.

Після такого рішення відповідача предметом перевірки стали не законність дій суб`єкта владних повноважень у питаннях прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а фактично правильність формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

При цьому позивач у відповідь ГУ Держгеокадастру в Одеській області на заперечення від 16.02.21 (вх. № 7811/21 ввід 17.02.21) щодо прийняття збільшення позовних вимог, окремо в заяві від 17.02.21 (вх. № 5734/21 від 22.02.21) наголосив, що збільшені позовні вимоги стосуються одного і того ж громадянина, випливають з одного і того ж самого питання, щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки з одним і тим же відповідачем в одному проміжку часу, а тому підлягають розгляду разом в межах цього спору.

Таким чином, під час розгляду справи фактично відбулася зміна предмета спору настільки, що дії чи рішення суб`єкта владних повноважень вичерпали свою управлінську владну функцію, трансформувалися і насправді набули іншої природи правовідносин, на які правила адміністративного судочинства не поширюються.

Аналогічний висновок за подібних обставин викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.02.21 № 813/1009/17, де зазначено, що у такому випадку адміністративний суд повинен закрити провадження у справі і не вправі розглядати вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке вичерпало свою дію і по суті більше не порушує чиїхось прав чи свобод. У протилежному випадку судовий розгляд за правилами адміністративного судочинства вимог про визнання протиправним акта органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фактично призведе до порушення правил предметної юрисдикції та розгляду адміністративним судом спору про право цивільне, тобто спору, який вже має приватноправовий характер.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, а також змінені позивачем предмет та підстави позову у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що даний спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

При зазначених вище обставинах, Одеський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі, роз`яснивши позивачу, що розгляд даного спору підлягає здійснюватися судом загальної юрисдикції.

Крім того, ухвалою суду від 19.01.21 заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково та заборонено Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії щодо розпорядження земельною ділянкою с/г призначення для ведення садівництва площею 0,12 га, розташованої на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:3717.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення позову, вжиті у справі № 420/349/21 ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.21, підлягають скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 157, п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 420/349/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа - Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказів закрити.

Скасувати вжиті Одеським окружним адміністративним судом ухвалою від 19.01.21 по справі № 420/349/21 заходи забезпечення позову.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк