Справа № 200/546/21-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 р. Справа№200/546/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін при секретарі судового засідання Купріян В.Ю. адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, відповідно до якого просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 4743 від 22 грудня 2020 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 21.12.2020 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про пенсійне забезпечення» виключивши з розрахунку коефіцієнту середнього заробітку 2 неповних місяця: травень 2001 року, жовтень 2002 року та здійснити перерахунок розміру середнього заробітку з врахуванням суми заробітку відповідно до наданої довідки без обмеження заробітку в 5,6 разів розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування за періоди: жовтень 1991 року, листопад 1991 року, грудень 1991 року, лютий 1992 року, березень 1992 року, квітень 1992 року, червень 1992 року, серпень 1992 року, грудень 1992 року, січень 1993 року, березень 1993 року, квітень 1993 року, червень 1993 року, грудень 1993 року, березень 1994 року, червень 1994 року, травень 1995 року.

Ухвалою від 16 січня 2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 15 лютого 2021 року.

15 лютого 2021 року розгляд справи відкладено на 02 березня 2021 року.

02 березня 2021 року розгляд справи відкладено на 15 березня 2021 року.

03 березня 2021 року до суду засобами електронного зв`язку надійшов відзив відповідача на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

15 березня 2021 року в судове засідання сторони повідомлені належним чином не з`явились про причини неявки не повідомили, позивач просив розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, відзиву на адміністративний позов та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКППНОМЕР_3 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Позивач перебуває на обліку в Селидовському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач пенсії.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 21.12.2020 року звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 4743 про перерахунок пенсії через Веб-портал, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року щодо виключення з розрахунку коефіцієнту середнього заробітку 2 неповних місяця: травень 2001 року, жовтень 2002 року та здійснення перерахунку розміру середнього заробітку без обмеження заробітку застосування коефіцієнту 5,6 за періоди: жовтень 1991 року, листопад 1991 року, грудень 1991 року, лютий 1992 року, березень 1992 року, квітень 1992 року, червень 1992 року, серпень 1992 року, грудень 1992 року, січень 1993 року, березень 1993 року, квітень 1993 року, червень 1993 року, грудень 1993 року, березень 1994 року, червень 1994 року, травень 1995 року.

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 4743 від 22 грудня 2020 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що після попереднього перерахунку пенсії страховий стаж у позивача відсутній, а тому немає підстав для здійснення перерахунку.

Проте, позивач зазначає, що звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з приводу перерахунку середнього заробітку з якого в наступному розраховується розмір пенсії, однак, відмовлено в перерахунку з підстав відсутності страхового стажу після останнього перерахунку.

Відповідачем, під час розрахунку коефіцієнту заробітної плати (доходу) за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначено з порушенням формули Кз = Зв : Зс, яка передбачена ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме до вказаного розрахунку включені неповні місяці роботи позивача (2 місяця) травень 2001 року та жовтень 2002 року.

Позивач вказує, що вказаною вище формулою передбачено, що сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) потрібно поділити на середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

Позивач посилається на приписи ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає, що доплата до мінімального страхового внеску за неповні місяці роботи за травень 2001 року та жовтень 2002 року ним не здійснювалась і страхові внески є меншими, ніж мінімальний страховий внесок на той період, тому врахування неповних місяців його роботи Селидовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області до коефіцієнту заробітку є протиправним в зв`язку і з тим, що вказаною формулою не передбачено ділення заробітної плати застрахованої особи за неповний місяць на заробітну плату (дохід) в Україні за повний місяць.

Щодо не здійснення відповідачем перерахунку розміру середнього заробітку без обмеження заробітної плати застосування коефіцієнту 5.6 за періоди: жовтень 1991 року, листопад 1991 року, грудень 1991 року, лютий 1992 року, березень 1992 року, квітень 1992 року, червень 1992 року, серпень 1992 року, грудень 1992 року, січень 1993 року, березень 1993 року, квітень 1993 року, червень 1993 року, грудень 1993 року, березень 1994 року, червень 1994 року, травень 1995 року, позивач посилається на позицію викладену в рішенні від 14.07.2017 у справі за № К/800/7390/17 Вищого адміністративного суду України, відповідно до якої враховуючи раніше діючу редакцію ст. 66 Закону України Про пенсійне забезпечення було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включалися всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески. І тільки з 10.06.2003 року до вище вказаної статті Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 22.05.2003 року були внесені зміни, якими передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на отримання пенсійного забезпечення відповідно до чинного законодавства, у зв`язку із чим він звернувся до суду з адміністративним позовом.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області є юридичною особою, зареєстровано в реєстрі з 30.03.2017,номер запису: 0003068, , місцезнаходження: 85400, Донецька обл., місто Селидове, вул. Героїв праці, будинок 6.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з огляду на приписи ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Відповідач також зазначив, що згідно з п. 2 ч.1 ст. 41 вказаного Закону, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Указом Президента України № 506/98 від 25.05.1998 «Про обмеження максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що максимальна величина фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування України, Державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду України та Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, для цілі визначення розміру цих зборів (внесків), встановлюється КМ України і переглядається в міру зростання середнього рівня заробітної плати (доходів) працівників, зайнятих в галузях економіки.

Згідно з пунктом 1 п. Кабінету міністрів України № 1064 від 13.07.1998 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» встановлено максимальну величину фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу у розмірі 1000 гривень на місяць у розрахунку на одного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду і Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення.

Таким чином, якщо заробітна плата перевищує максимальну величину, з якої нараховується збір, для розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітку та обчислення пенсії враховуються наступні суми: до 01.07.1998 - 5,6 середньої заробітної плати, після 01.07.1998 - 1000 грн; у подальшому вказані питання регулювалися окремими урядовими постановами.

Відповідач зазначає, що спірні правовідносини стосуються призначення та перерахунку пенсії, останні виникають в момент виникнення в особи права на призначення пенсії та її перерахунок, в спірних правовідносинах позивачу призначено пенсію з 26.01.1998, її останній перерахунок проведено з 02.12.2020, тож, відповідач вважає, що правомірно застосував ч. 2 ст. 41 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норми якої чітко та однозначно (без виключень) передбачають застосування обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум для періодів до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір).

Також відповідач заперечує проти твердження позивача про те, що під час отримання заробітної плати за спірні періоди не існувало обмежень максимальної величини заробітної плати, оскільки, у вказаний період не виникало правовідносин щодо призначення або перерахунку пенсії позивача та посилається на правову позицію викладену в постановах Верховного суду від 21.11.2019 року у справі №345/2573/17 (К9901/34378/18) та від 06.02.2020 у справі №348/2381/16-а (К/9901/24565/18).

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, фактичні обставини справи, викладені в адміністративному позові, визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року№ 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV)визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV, коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:Кз = Зв : Зс, де:Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

Сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), визначається за формулою:Зв = З + Зд, де:

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу). У разі якщо сума страхових внесків, сплачена виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), для обчислення пенсії враховується розмір мінімальної заробітної плати;

Зд - сума заробітної плати (доходу) або з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, застрахованої особи, розрахована виходячи із передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону доплати, за місяць, за який визначається коефіцієнт заробітної плати (доходу) або з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, і яка визначається за формулою: Зд=Д/Т*100%, де:

Д - сума доплати, здійснена відповідно до частини третьої статті 24 цього Закону, або додаткових сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;

Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях.

Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:ТП = Св : В, де:ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

З системного аналізу ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV вбачається, що у випадку нездійснення доплати за відповідний місяць страхових внесків застрахованою особою, неповний місяць роботи не підлягає виключенню з розрахунку коефіцієнту заробітної плати, а розраховується за окремою формулою, визначеною ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, чинного на момент призначення пенсії позивачу 26.01.1998 року, якщо працівник пропрацював менше одного календарного місяця, то заробіток за весь відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на число робочих днів за місяць, обчислене в середньому за рік (25,4 - при шестиденному робочому тижні та 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні). У цьому разі для обчислення пенсії враховується заробіток у розмірі не більше двох тарифних ставок (окладів).

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV, за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

З викладеного вбачається, що на момент призначення пенсії позивачу в 1998 році на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», неповні робочі місяці виключенню зі страхового стажу не підлягали, однак Законом № 1058-IV таке право застрахованим особам було надано з 01.01.2004 року.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV, застрахованій особі надано можливість виключення певних періодів страхового стажу саме на момент звернення за призначенням пенсії.

В Рішенні Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997, Конституційний суд України зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

З огляду на викладене, положення ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV на спірні правовідносини не поширюється, оскільки вони виникли до набрання чинності вказаною нормою.

Таким чином, позовні вимоги щодо виключення неповних двох місяців є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 66 Закону № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 № 1058-IV, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Указом Президента України № 506/98 від 25.05.1998 «Про обмеження максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що максимальна величина фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування України, Державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду України та Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, для цілі визначення розміру цих зборів (внесків), встановлюється КМ України і переглядається в міру зростання середнього рівня заробітної плати (доходів) працівників, зайнятих в галузях економіки.

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1064 від 13.07.1998 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» встановлено максимальну величину фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу у розмірі 1000 гривень на місяць у розрахунку на одного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду і Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення.

Поряд з цим, суд звертає увагу відповідача, що пенсія позивачу призначена з 26.01.1998 року, тобто до встановлення вищезазначених обмежень, тому станом на момент призначення повинна бути обчислена заробітної плати без застосування вказаних обмежень.

В даному випадку посилання відповідача на приписи п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону № 1058-IV суд відхиляє, оскільки Закон № 1058-IV набув чинності 01.01.2004 року.

Крім того, суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію Верховного суду, викладену в постановах від 21.11.2019 року у справі №345/2573/17 (К9901/34378/18) та від 06.02.2020 у справі №348/2381/16-а (К/9901/24565/18), оскільки обставини вказаних справ не є тотожними справі, що наразі розглядається, з огляду на те, що пенсія позивачам в цих справах була призначена в 2012 та в 2013 роках, тобто після набрання чинності Законом № 1058-IV, тому на спірні правовідносини поширювались обмеження визначені п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону № 1058-IV.

Враховуючи принцип незворотності дії нормативно-правових актів в часі, суд зазначає, що на момент призначення пенсії позивачу 26.01.1998 року застосування коефіцієнту 5,6 розміру середньої заробітної плати при обчисленні пенсії передбачено не було.

Також, у рішенні від 14.07.2017 у справі за № К/800/7390/17 Вищий адміністративний суд України зазначив, що враховуючи раніше діючу редакцію ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включалися всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески. І тільки з 10.06.2003 до вище вказаної статті Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 22.05.2003 року були внесені зміни, якими передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу) на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Отже, на час отримання позивачем заробітної плати за місяцях: жовтень 1991 року, листопад 1991 року, грудень 1991 року, лютий 1992 року, березень 1992 року, квітень 1992 року, червень 1992 року, серпень 1992 року, грудень 1992 року, січень 1993 року, березень 1993 року, квітень 1993 року, червень 1993 року, грудень 1993 року, березень 1994 року, червень 1994 року, травень 1995 року, обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, так як такі обмеження були встановлені лише 13.07.1998 Постановою Кабінету Міністрів України №1064 "Про встановлення максимальної величини, фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо наявності підстав проведення перерахунку, суд зазначає, що відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-IV, якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Як вже було встановлено з листа відповідача від 05.01.2021 №4-4/У-03/8-0572/21, страховий стаж позивача становить 41 рік 05 місяців 27 днів, тобто позивач продовжуючи працювати набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону № 1058-IV, тому за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Враховуючи викладене, рішення відповідача №4743 від 22.12.2020 року про відмову здійснити перерахунок пенсії позивачу з посиланням на відсутність підстав, визначених ст. 42 Закону № 1058-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту свого порушеного права.

У відповідності до ч.ч. 3, 8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тож, суд дійшов висновку щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в повному обсязі у розмірі 908,00 грн.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, адреса місцезнаходження: 85400, Донецька обл., місто Селидове, вул. Героїв праці, будинок 6) про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 4743 від 22 грудня 2020 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 21.12.2020 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», з врахуванням суми заробітку, відповідно до наданої довідки, без обмеження заробітку в 5,6 разів розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування за періоди: жовтень 1991 року, листопад 1991 року, грудень 1991 року, лютий 1992 року, березень 1992 року, квітень 1992 року, червень 1992 року, серпень 1992 року, грудень 1992 року, січень 1993 року, березень 1993 року, квітень 1993 року, червень 1993 року, грудень 1993 року, березень 1994 року, червень 1994 року, травень 1995 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 908 (Дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 15 березня 2021 року

Повний текст рішення складено та підписано 22 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко