Справа № 280/686/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 280/686/20

адміністративне провадження № К/9901/28812/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року (у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В.)

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року (колегія суддів у складі головуючого судді Олефіренко Н.А., суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.)

у справі №280/686/20

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням доплат;

- зобов`язати видати оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 1 січня 2020 року з відповідною доплатою за вислугу років та доплатою за перебування на адміністративній посаді 10% посадового окладу.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у період перебування на посаді судді Токмацького районного суду Запорізької області був обраний на адміністративну посаду голови суду з грудня 2003 року по червень 2005 року та січня 2008 року по лютий 2013 року. У цей період він отримував щомісячне грошове утримання в склад якого входила доплата за перебування на адміністративній посаді, а тому вважає що має право на врахування такої доплати при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 1 січня 2020 року.

3. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

5. Ухвалою Верховного Суду від 9 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 12 червня 2000 року позивач призначений на посаду судді Токмацького районного суду Запорізької області.

7. У період з 23 грудня 2003 року по 4 червня 2005 року та з 4 лютого 2008 року по 26 лютого 2013 року позивач був призначений головою Токмацького районного суду Запорізької області.

8. Наказом начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 4 жовтня 2011 року № 148-ос відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» позивачу, як голові Токмацького районного суду Запорізької області, призначено з 14 листопада 2011 року 80% щомісячного грошового утримання, належного йому у разі виходу у відставку.

9. Проте наказом начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 3 січня 2012 року № 29-ос скасовано з 1 січня 2012 року виплату такого щомісячного грошового утримання у зв`язку набранням чинності статтями 129, 130 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та втратою чинності постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

10. Наказом начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 1 березня 2013 року № 20-ос скасовано ОСОБА_1 з 26 лютого 2013 року виплату доплати за обіймання посади голови суду у розмірі 10% посадового окладу. Встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису та щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу за стаж роботи понад 15 років.

11. Рішенням Вищої ради правосуддя від 2 жовтня 2018 року № 3048/0/15-18 позивача звільнено з посади судді Токмацького районного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

12. З 4 жовтня 2018 року позивач перебуває на обліку в Токмацькому об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Запорізької області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди.

13. 20 грудня 2019 року звернувся з заявою про надання довідки про щомісячну заробітну плату працюючого судді з 1 січня 2020 року для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. У заяві також просив вказати про отримання ним 10% доплати за перебування на адміністративній посаді.

14. Листом від 14 січня 2020 року позивачу було направлено довідку про розмір суддівської винагороди для перерахунку довічного грошового утримання станом на 1 січня 2020 року, а також повідомлено що на дату виходу у відставку позивач не обіймав посаду голови суду та доплату за перебування на адміністративній посаді не отримував, а тому немає підстав для включення у довідку відповідної доплати у розмірі 10%.

15. Позивач вважає протиправними такі дії щодо відмови у видачі довідки про суддівську винагороду з зазначенням про доплату за перебування на адміністративній посаді, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у період з 23 грудня 2003 року по 31 грудня 2011 року позивач не отримував та не міг отримувати доплату за перебування на адміністративній посаді, оскільки встановлення такої доплати суддям було здійснено вперше з набранням чинності статтею 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року.

17. У зв`язку з припиненням повноважень на адміністративній посаді з 26 лютого 2013 року позивач втратив право на отримання суддівської винагороди з урахуванням доплати за перебування на адміністративній посаді у розмірі 10%, тобто більше ніж за п`ять років до виходу у відставку у жовтні 2018 року, а тому така доплата не може бути врахована при перерахунку довічного грошового утримання з 1 січня 2020 року.

18. Суди зазначали що позивач безпідставно ототожнює доплату за перебування на адміністративній посаді та підвищений розмір посадового окладу голови суду у 2003-2011 роках, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні розрахунковими листами у вказаний період.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

19. Позивач у касаційній скарзі вказує що судами не були досліджені надані сторонами докази, а саме штатні розписи Токмацького районного суду Запорізької області за 2003-2011 роки. Зі змісту штатних розписів та розрахункових листів вбачається що у вказані роки йому нараховувався та був сплачений збільшений посадовий оклад голови суду, який фактично був більшим посадового окладу судді цього ж суду на 10%, тобто він отримував доплату за перебування на адміністративній посаді голови суду.

20. Скаржник зазначає, що апеляційним судом було встановлено та не заперечувалося відповідачем, що з 1 січня 2012 року по 26 лютого 2013 року він отримував суддівську винагороду з доплатою за зайняття адміністративної посади. Проте апеляційним судом проігноровано вказаний факт з посиланням на втрату права на отримання суддівської винагороди з урахуванням доплати більше ніж за п`ять років до виходу у відставку у жовтні 2018 року. Разом з тим суд не посилається на будь-який нормативний акт що встановлює часові обмеження та забороняє зазначати у довідці про розмір суддівської винагороди про перебування судді на адміністративній посаді упродовж суддівської кар`єри.

21. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що право на отримання суддівської винагороди з урахуванням доплати за перебування на адміністративній посаді позивач втратив задовго до виходу у відставку, а саме з 26 лютого 2013 року. Жодний нормативно-правовий акт не передбачав та не передбачає включення до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці доплати за адміністративну посаду, яку суддя займав у минулому, до звільнення з посади судді.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

23. Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрито з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

24. Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відмови видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням доплати за перебування на адміністративній посаді.

25. На час виходу позивача у відставку та призначення довічного грошового утримання судді був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

26. Відповідно до частини третьої-четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

27. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

28. Статтею 135 Закону № 1402-VIII врегульовано питання суддівської винагороди.

29. Так, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

30. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

31. Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

32. На посаду судді позивач був призначений у червні 2000 року. На той час був чинним Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, відповідно до частини першої статті 44 якого заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

33. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів», що втратила чинність 1 січня 2012 року, тобто була чинною у період перебування позивача на посаді судді та голови суду, було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів. Надано право головам судів здійснювати преміювання посадових осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, в межах економії фонду оплати праці.

34. Судами було встановлено та не заперечується сторонами, що з 23 грудня 2003 року по 4 червня 2005 року та з 4 лютого 2008 року по 31 грудня 2013 року позивач перебував на посаді голови Токмацького районного суду Запорізької області. Проте у цей період, точніше до 1 січня 2012 року, законодавством не було передбачено щомісячну доплату за перебування на адміністративній посаді голови суду.

35. Таку доплату було встановлено частиною шостою статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 червня 2010 року № 2453-VІ, відповідно до якої суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря судової палати, секретаря пленуму вищого спеціалізованого суду, секретаря Пленуму Верховного Суду України виплачується щомісячна доплата у розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

36. Відповідно до абзацу шостого пункту 1 Розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 2453-VІ з відповідними змінами, статті 129 та 130 цього Закону щодо суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення вводяться в дію з 1 січня 2012 року.

37. Судом першої інстанції було досліджено надані сторонами штатні розписи працівників суду на 2004, 2005, 2008, 2009, 2011 роки, розрахункові листи заробітної плати позивача за 2003-2013 роки. На підставі досліджених доказів встановлено що позивачу нараховувалися оклад, надбавка за вислугу років, доплата за клас, президентська надбавка, надбавка за особливо важливу роботу, щомісячна та періодичні премії, а з січня 2012 року також і доплата 10% як голові суду. З 26 лютого 2013 року, у зв`язку з припиненням повноважень на адміністративній посаді, виплату доплати у розмірі 10% посадового окладу було скасовано.

38. Отже висновок судів попередніх інстанцій що позивач не отримував доплату за перебування на адміністративній посаді до січня 2012 року у зв`язку з тим що вона не була встановлена на законодавчому рівні, є правомірним та обґрунтованим.

39. У обґрунтування позовних вимог, а також і у касаційній скарзі, позивач зазначав, що з 2003 по 2011 роки він отримував посадовий оклад голови суду, який фактично був більшим посадового окладу судді на 10%. Проте таке посилання є помилковим оскільки законодавством про матеріальне забезпечення суддів встановлено, що посадовий оклад є складовою суддівської винагороди разом з доплатами, однією з яких є доплата за перебування на адміністративній посаді в суді. Розміри посадових окладів голови суду та судді є різними, що підтверджується, зокрема, додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865.

40. Суд першої інстанції правомірно зазначав, що намагання позивача ототожнити доплату за перебування на адміністративній посаді та розмір посадового окладу голови суду у 2003-2011 роках є безпідставним та спростовується дослідженими розрахунковими листами.

41. Позивач у касаційній скарзі помилково зазначає, що судами не було досліджено надані сторонами штатні розписи Токмацького районного суду Запорізької області за 2003-2011 роки та розрахункові листи, з яких вбачається що у вказані роки йому нараховувався та був сплачений збільшений посадовий оклад голови суду, що фактично дорівнює збільшенню на 10% посадового окладу судді цього суду.

42. Судами першої та апеляційної інстанцій було досліджено надані сторонами докази та на їх підставі зроблено правомірний висновок що отримуваний позивачем збільшений посадовий оклад є збільшеним не за рахунок доплати за перебування на адміністративній посаді.

43. З 1 січня 2012 року по 26 лютого 2013 року позивач отримував суддівську винагороду з доплатою за перебування на адміністративній посаді голови суду, що не заперечується сторонами. Проте позивач був звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку у жовтні 2018 року, тобто на час виходу у відставку вже не перебував на посаді голови суду більше п`яти років. У обґрунтування позовних вимог чи касаційної скарги позивач не вказував що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці йому було призначено з урахуванням доплати за перебування на адміністративній посаді, а тому він має право і на її врахування при проведенні перерахунку такого грошового утримання.

44. Таким чином відповідач правомірно у листі від 14 січня 2020 року повідомляв про відсутність підстав для включення доплати за перебування на адміністративній посаді у розмірі 10% в довідку про розмір суддівської винагороди для перерахунку довічного грошового утримання позивача.

45. У обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 також посилався на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема справа «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини», у якому суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом» на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

46. Оскільки у 2003-2013 роках позивач займав посаду голови суду та отримував у вказані роки збільшену суддівську винагороду, а також відповідну доплату, то він має законні сподівання на отримання права власності, тобто після виходу у відставку отримувати довічне грошове утримання з урахуванням виконуваної роботи на посаді голови суду, і відповідно зазначення у довідці про суддівську винагороду доплати за перебування на адміністративній посаді у розмірі 10%.

47. Проте таке твердження позивача у касаційній скарзі є помилковим.

48. Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

49. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно».

50. За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року).

51. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції до конкретної справи, ЄСПЛ повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, що захищається цією статтею. Аналізуючи практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних.

52. Юридична природа соціальних виплат розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

53. Наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» - якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

54. У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

55. Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо така виплата очевидно відповідає цим критеріям - це породжує у людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

56. Отже, є підстави стверджувати про відсутність «законних сподівань» у позивача на отримання - довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням доплати за перебування на адміністративній посаді, яку він отримував задовго до виходу у відставку, та відповідно зазначення про таку доплату у довідці про суддівську винагороду для обчислення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 січня 2020 року.

57. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, елементом якого є принцип правової визначеності.

58. З огляду на викладене, в діях відповідача у спірних правовідносинах не вбачається порушення вимог Конвенції та статті 1 Першого протоколу.

59. З огляду на наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

60. Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в межах доводів касаційної скарги судами попередніх інстанції не допущено порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

61. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

62. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 356 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі №280/686/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова