Справа № 160/17413/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
28.12.2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бондарчук Аліна Олексіївна звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати щомісячної відсоткової надбавки за безперервну військову службу з урахуванням навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17 серпня 1995 року по 13 червня 1998 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України провести перерахунок та виплати щомісячної відсоткової надбавки за безперервну військову службу з урахуванням навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17 серпня 1995 року по 13 червня 1998 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.12.2020 року позивачем було подано рапорт командирові військової частини НОМЕР_1 BB МВС України з проханням зарахувати період навчання в Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний стаж військової служби, проведення перерахунку та виплати щомісячної відсоткової надбавки за безперервну військову службу військовослужбовців з урахуванням навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.08.1995 року по 13.06.1998 року. Командиром військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні рапорту, не вбачаючи законних підстав для перерахунку. Вважає таку відмову необгрунтованою та протиправною, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2021 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 18.02.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
08.02.2021 року від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на адресу суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що вимоги позивача є безпідставними, не ґрунтуються на положеннях законодавства та підлягають відхиленню. Зазначає, що здійснювати комплектування військових формувань громадянами, які приймаються на навчання до військового ліцею неможливо у зв`язку із недостатністю вікового цензу. Також зазначений період не може відноситись до військової служби, оскільки Законом України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» не передбачено одночасне проведення допризовної підготовки та проходження військової служби. Період навчання позивача у ліцеї був лише підготовкою до вступу на військову службу і не може вважатися безпосередньо військовою службою. З вищезазначеного вбачається, що в даному випадку відсутні підстави для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 НГУ вчинити певні дії та провести перерахунок та виплати щомісячної відсоткової надбавки за безперервну військову службу з урахуванням навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово - фізичною підготовкою з 17.08.1995 року по 13.06.1998 року. За таких обставин відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника Донецького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою №3 від 17.08.1995 року, ОСОБА_1 , було зараховано за конкурсом до Донецького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою та призначено ліцеїстом.
На підставі наказу начальника Донецького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою №36 від 13.06.1998 року «Про випуск ліцеїстів у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою», ОСОБА_1 вручено атестат та нагрудний знак ліцеїста.
З витягу з послужного списку особової справи майора ОСОБА_1 , вбачається, що проходження позивачем дійсної військової служби у Збройних Силах України починається з 14.07.1998 року з дати вступу курсантом до Харківського вищого військового училища НГУ (з 30.12.1997 року Військовий інститут НГУ), без урахування навчання у Донецькому військовому ліцеї.
Суд встановив, що 01.12.2020 року позивач звернувся із рапортом до начальника чергової служби (оперативного чергового) підполковника ОСОБА_3 , в якому просив перерахувати йому стаж військової служби та перерахунок і виплату щомісячної відсоткової надбавки за безперервну службу військовослужбовців Національної гвардії України на підставі статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992 року з урахуванням періоду навчання в Донецькому ліцею з посиленою підготовкою зарахувати строк навчання у Донецькому військовому ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.08.1995 року по 13.06.1998 року.
У рапорті міститься резолюція командира військової частини НОМЕР_1 полковника Володимира Белоусова - «НВК (начальник відділу кадрів) до виконання у встановленому порядку, а також висновок начальника юридичної служби частини - «Не вбачаю законних підстав для перерахунку».
Вважаючи, що такими діями відповідача порушено його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду з позовом.
Таким чином, змістом спірних правовідносин є відмова відповідача зарахувати до загального строку військової служби період навчання позивача у Донецькому ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Видами військової служби, згідно з ч.6 ст.2 Закону №2232-XII, в редакції чинній на момент спірних правовідносин, видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
В редакції ч. 1 ст. 2 цього Закону від 19.06.1997 року, яка діяла на час завершення позивачем навчання у Донецькому ліцеї видами військової служби були: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.
Така сама редакція цієї статті закону була на час вступу позивача на навчання до ліцею.
Тобто, до військової служби відносилось навчання курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів.
Суд встановив, що ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, у якому навчався позивач у період з 17.08.1995 року по 13.06.1998 року, не належить до військових навчальних закладів.
Суд зазначає, що зазначений ліцей створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року №490 «Про реформу системи військової освіти», з метою підготовки кандидатів до вступу до цих закладів, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у ч.6 ст.2 Закону №2232-ХІІ.
Відповідно до Положення про ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 квітня 1999 р. № 717, ліцей є середнім загальноосвітнім навчальним закладом з військово-професійною спрямованістю навчання та виховання і належить до середньої загальноосвітньої школи третього ступеня з поглибленим вивченням програми допризовної підготовки юнаків.
Отже, такий ліцей є закладом освіти - середнім загальноосвітнім навчальним закладом, який характеризується певною специфікою навчання, але навчання в ньому не дорівнює проходженню військової служби, що й передбачено приписами ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як в редакції, яка діяла на час навчання позивача у ліцеї, так і на час розгляду справи.
На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами сержантами і старшинами, затверджене указом Президента України від 13 травня 1993 року №174/93, яке діяло на час його навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.08.1995 року по 13.06.1998 року, в якому передбачено, що початком перебування на військовій службі вважалось саме день прибуття на навчання до військово-навчального закладу.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 абз. 3 ст. 24 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу", в редакції від 13.05.1999 року, початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).
В редакції від 31.07.1999 року ця норма вже не пов`язує початок перебування на військовій службі із днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею) та передбачає початком перебування на військовій службі - в) день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.
Посилання позивача на вищезазначену норму є помилковим та вона не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки, як суд встановив, Донецький ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою не є військово-навчальним закладом, це є середнім загальноосвітнім навчальним закладом з військово-професійною спрямованістю навчання та виховання і належить до середньої загальноосвітньої школи третього ступеня з поглибленим вивченням програми допризовної підготовки юнаків.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону №2232-XII, громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно. Але ця підготовка не відноситься до військової служби .
В свою чергу, перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено та регулюється ст. 25 Закону цього Закону.
Окрім того, в самому Законі України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу" між нормами ст. ст. 2 і 24 існувала певна колізія, яка полягала в тому, що ст. 2 Закону передбачає виключний перелік видів військової служби і навчання у військовому ліцеї ніколи до військової служби не відносилось. У той же час, ст. 24 в редакції до 31.07.1999 року встановлювала, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Але, на думку суду, військовий ліцей повинен був мати статус військово-навчального закладу, який Донецький ліцей, де навчався позивач, не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу", для статусу військовослужбовця необхідно досягнення 18-річного віку, тоді як позивача до Ліцею було зараховано у 14-річному віці, тобто на час навчання у Ліцеї позивач не мав статусу військовослужбовця.
З огляду на вищевикладені встановлені судом обставини, приведеного системного аналізу Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу", суд дійшов висновку, що Донецький ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою не є військово-навчальним закладом, це є середнім загальноосвітнім навчальним закладом з військово-професійною спрямованістю навчання та виховання і належить до середньої загальноосвітньої школи третього ступеня з поглибленим вивченням програми допризовної підготовки юнаків, а тому відповідача стосовно відмови позивачу в зарахуванні до загального військового стажу час навчання в цьому ліцеї є правомірними.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати щомісячної відсоткової надбавки за безперервну військову службу з урахуванням навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17 серпня 1995 року по 13 червня 1998 року, задоволенню не підлягають
З огляду на те, що суд дійшов висновку про правомірність цих дій відповідача, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України провести перерахунок та виплати щомісячної відсоткової надбавки за безперервну військову службу з урахуванням навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17 серпня 1995 року по 13 червня 1998 року.
Відповідно до ч.1, 3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та прийнятих рішень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72-77, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна