Справа № 640/8070/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Київ № 640/8070/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючої судді Добрянської Я.І, суддів: Головань О.В., Шевченко Н.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України

про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив:

1. визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 в редакції від 04.04.2020р. із врахуванням змін внесених згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2020р. № 211 в частині встановлення заборон до 22 травня 2020 року:

- з 6 квітня 2020 р. перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно (п. 1 ч. 2 Постанови);

- з 6 квітня 2020 р. переміщення групою осіб у кількості більше ніж дві особи, крім випадків службової необхідності та супроводження осіб (п.2 ч. 2 Постанови);

2. визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 в редакції від 04.04.2020р. із врахуванням змін внесених згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020р. № 343 в частині встановлення заборон до 11 травня 2020 року:

- відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності (п.5 ч. 2 Постанови);

- відвідування спортивних та дитячих майданчиків (п.6 ч. 2 Постанови).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані вимоги постанови є протиправними, оскільки останні безпідставно обмежують його конституційні права визначені в нормах ст. 13, 27, 33, 38, 39, 45 Конституції України.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що під час прийняття оскаржуваних норм постанови, діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.03.2020р. відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19».

Так, п. 1 вказаної постанови встановлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин, заборонивши:

відвідування закладів освіти її здобувачами;

проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

02.04.2020р. Кабінетом Міністрів України внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896) - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 р. № 215, від 20 березня 2020 р. № 242, від 25 березня 2020 р. № 239 та від 29 березня 2020 р. № 241, зміни, що додаються постановою № 255 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211».

02.04.2020р. Кабінетом Міністрів України внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896) - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 р. № 215, від 20 березня 2020 р. № 242, від 25 березня 2020 р. № 239 та від 29 березня 2020 р. № 241, зміни, що додаються постановою № 255 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211».

Так, серед іншого, пункт 2 (п.п. 1, 2, 5, 6) постанови викладено в такій редакції: Заборонити до 24 квітня 2020 р.:

1) з 6 квітня 2020 р. перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно;

2) з 6 квітня 2020 р. переміщення групою осіб у кількості більше ніж дві особи, крім випадків службової необхідності та супроводження осіб, які не досягли 14 років, батьками, усиновлювачами, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, іншими особами відповідно до закону або повнолітніми родичами дитини;

5) відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності;

6) відвідування спортивних та дитячих майданчиків.

Водночас, 22.04.2020р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 291 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», якою серед іншого до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2020 р. № 262 внесено такі зміни:

1) у пункті 1 цифри і слово "24 квітня" замінити цифрами і словом "11 травня";

2) у пункті 2:

в абзаці першому цифри і слово "24 квітня" замінити цифрами і словом "11 травня";

у підпункті 9:

в абзаці третьому слова "протиепідемічних заходів" замінити словами і цифрами "протиепідемічних заходів. Маршрути руху транспортних засобів, які були погоджені уповноваженим підрозділом Національної поліції в період дії карантину до 24 квітня 2020 р., вважаються такими, які продовжують діяти на період встановлення карантину згідно з цією постановою";

абзац четвертий після слів "сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту" доповнити словами ", осіб, які виявили бажання бути донорами крові та (або) її компонентів, на підставі посвідчення донора крові та (або) її компонентів або на підставі довідки, що видається донору за місцем медичного обстеження чи давання крові та (або) її компонентів".

04.05.2020р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», якою до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061, № 32, ст. 1091, № 34, ст. 1139) - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 р. № 291, від 29 квітня 2020 р. № 313 та від 4 травня 2020 р. № 332, внесено такі зміни:

1) у пункті 1 цифри і слово "11 травня" замінити цифрами і словом "22 травня";

2) у пункті 2:

в абзаці першому цифри і слово "11 травня" замінити цифрами і словом "22 травня";

підпункти 5 і 6 виключено.

Так, позивач вважаючи протиправним п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 постанови КМУ від 11.03.2020р. № 211 в редакціях постанови від 22.04.2020р. та від 04.05.2020р., звернувся до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Так, особливості оскарження нормативно-правових актів, зокрема постанов КМУ передбачені статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 КАС України, такий порядок поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 264 КАС України встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 КАС України, нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Водночас, суд наголошує, що для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості, ознаки:

- приймається як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою;

- містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми;

- розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.

Звертаючись до суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, особа (позивач) має обґрунтувати не лише зміст позовних вимог, а і факт порушення цим актом його суб`єктивних прав, свобод, інтересу.

Дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

Одночасно, суд наголошує, що обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, необхідно брати до уваги:

- багаторазове застосування та триваюча дія (тривала чинність) нормативно-правового акту;

- дійсність факту перебування суб`єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом;

- дата факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто - коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

- чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача);

- чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду;

- коли вступила особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і, коли з них вибула?

У разі оскарження нормативно-правового акту строк такого оскарження буде вимірюватися усім часом чинності цього нормативно-правового акту.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 17.12.2020р. у справі № 826/11039/16, адміністративне провадження № К/9901/10883/19.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2020р. відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020р., Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19».

02.04.2020р. Кабінетом Міністрів України внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896) - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 р. № 215, від 20 березня 2020 р. № 242, від 25 березня 2020 р. № 239 та від 29 березня 2020 р. № 241, зміни, що додаються постановою № 255 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211».

Так, серед іншого, пункт 2 (п.п. 1, 2, 5, 6) постанови викладено в такій редакції: Заборонити до 24 квітня 2020 р.:

1) з 6 квітня 2020 р. перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно;

2) з 6 квітня 2020 р. переміщення групою осіб у кількості більше ніж дві особи, крім випадків службової необхідності та супроводження осіб, які не досягли 14 років, батьками, усиновлювачами, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, іншими особами відповідно до закону або повнолітніми родичами дитини;

5) відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності;

6) відвідування спортивних та дитячих майданчиків.

Водночас, 22.04.2020р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 291 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», якою серед іншого, до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2020 р. № 262 внесено такі зміни:

1) у пункті 1 цифри і слово "24 квітня" замінити цифрами і словом "11 травня";

2) у пункті 2:

в абзаці першому цифри і слово "24 квітня" замінити цифрами і словом "11 травня";

у підпункті 9:

в абзаці третьому слова "протиепідемічних заходів" замінити словами і цифрами "протиепідемічних заходів. Маршрути руху транспортних засобів, які були погоджені уповноваженим підрозділом Національної поліції в період дії карантину до 24 квітня 2020 р., вважаються такими, які продовжують діяти на період встановлення карантину згідно з цією постановою";

абзац четвертий після слів "сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту" доповнити словами ", осіб, які виявили бажання бути донорами крові та (або) її компонентів, на підставі посвідчення донора крові та (або) її компонентів або на підставі довідки, що видається донору за місцем медичного обстеження чи давання крові та (або) її компонентів".

Одночасно, 04.05.2020р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», якою до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061, № 32, ст. 1091, № 34, ст. 1139) - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 р. № 291, від 29 квітня 2020 р. № 313 та від 4 травня 2020 р. № 332, внесено такі зміни:

1) у пункті 1 цифри і слово "11 травня" замінити цифрами і словом "22 травня";

2) у пункті 2:

в абзаці першому цифри і слово "11 травня" замінити цифрами і словом "22 травня";

підпункти 5 і 6 виключено.

Попри вищевикладене, судом встановлено, що п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пункти 2-13 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 27, ст. 994, ст. 996, № 28, ст. 1024, № 29, ст. 1041, № 30, ст. 1061, № 32, ст. 1091, № 34, ст. 1139, № 35, ст. 1163, № 37, ст. 1211, № 38, ст. 1245) - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 4 травня 2020 р. № 343 і від 14 травня 2020 р. № 377, виключено.

Таким чином, судом встановлено, що до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 (станом на момент прийняття рішення у справі, а саме в редакції постанови від 12.12.2020р.) внесено зміни та п. 2 постанои виключено на підставі Постанови КМУ від 20.05.2020р. № 392.

З вищевикладеного вбачається, що позивачем оскаржуються положення постанови КМУ (у відповідних редакціях), які станом на момент прийняття рішення у справі не є чинними, а відтак є такими, що не застосовуються до будь-якого суб`єкта, в тому числі і до позивача.

З огляду на вказане, суд зазначає, поняття «юридичного спору» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Конституційний Суд України в пп.3.6 п.3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_1 позовні вимоги сформульовані шляхом визнання протиправними та нечинними положень акта у відповідній редакції, які не є чинними станом на момент прийняття рішення у справі, суд приходить до висновку про те, що права та інтереси позивача є відновленими, обставини, якими обумовлено звернення позивача до суду, є усунутими, а, відтак, позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 14.11.2018р. у справі №826/24498/15, адміністративне провадження №К/9901/62434/18.

Одночасно, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Головуюча суддя: Я.І. Добрянська

Судді О.В. Головань

Н.М. Шевченко