Справа № 520/10506/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.

09 березня 2021 р.Справа № 520/10506/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Українська Енергетична Компанія» до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

07.08.2020 року позивач товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Українська Енергетична Компанія» (далі ТОВ «НВП «УЕК», підприємство), звернулося з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якої є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській області), винесених на підставі акту від 03.07.2019 року № 2292/20-40-14-11-11/36374863 «Про результати позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «НВП «Українська Енергетична Компанія» () з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ» (код за ЄРДПОУ 40532312) за серпень 2016 року, ТОВ «ТД ЕНЕРГОДАР» (код за ) за березень 2018 року, ТОВ «МАСТЕК ГРУП» (код за ) за квітень 2018 року, ТОВ «ГІДРОПРОФ» (код за ) за червень, липень 2018 року, з ТОВ «ПРОДАСТРА» (код за ) за жовтень 2018 року, ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ» (код за ) за грудень 2018 року (далі - акт перевірки):

- від 29.07.2019 року № 1, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 78.528,75 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 62.823,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 15.705,75 грн;

- від 29.07.2019 року № 11, яким зменшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість за вересень 2016 року, лютий 2018 року, березень 2018 року, квітень 2018 року, травень 2018 року, червень 2018 року, липень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року, листопад 2018 року, грудень 2018 року в загальній сумі 379.795,00 грн та зменшено суму податкового кредиту за серпень 2016 року, квітень 2018 року, червень 2018 року, липень 2018 року, жовтень 2018 року, грудень 2018 року в загальній сумі 350.232,00 грн;

- від 29.07.2019 року № 1, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 91.958,00 грн, а саме: 7.491,00 грн (за березень 2018 року), 57.107,00 грн (за липень 2018 року), 27.360,00 грн (за грудень 2018 року);

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 11.06.2020 року № 226379-56.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що контролюючий орган, як на підставу недійсності первинних документів наданих до перевірки, посилається на узагальнену податкову інформацію та припущень, стосовно нереальності здійснення господарських операцій ТОВ «НВП`УЕК» при роботі з ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ», ТОВ «ТД ЕНЕРГОДАР», ТОВ «МАСТЕК ГРУП», ТОВ «ГІДРОПРОФ», ТОВ «ПРОДАСТРА», ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ», які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України (далі ПК України).

Також позивач зазначив, що в акті перевірки контролюючим органом не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання господарських операцій за укладеними договорами, про несумісність предмету укладених договорів з напрямом господарської діяльності ТОВ «НВП`УЕК» на момент здійснення правочинів, що зумовлює необґрунтованість і невідповідність висновків ГУ ДПС у Харківській області про нереальність правочинів та їх вчинення без мети настання правових наслідків.

Щодо посилання контролюючим органом в акті перевірки на відсутність первинних документів, договорів та наявності порушень в їх заповненні, позивач зазначив що вказане не відповідає дійсності, оскільки останнім до перевірки було надано всі договори, які укладено з ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ», ТОВ «ТД ЕНЕРГОДАР», ТОВ «МАСТЕК ГРУП», ТОВ «ГІДРОПРОФ», ТОВ «ПРОДАСТРА» та ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ» та усі первинні документи, які підтверджують факт реального укладання, виконання договорів та зміни майнового стану позивача.

Стосовно посилання контролюючим органом в акті перевірки на наявність кримінального провадження стосовно контрагентів позивача, останній зазначив що вказане посилання не є належним доказом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки відсутні рішення суду, якими були встановлені факти фіктивної діяльності контрагентів ТОВ «НВП`УЕК».

Щодо податкової вимоги від 11.06.2020 року № 226379-56, позивач зазначив, що отримав її 03.08.2020 року. За п. 59.1. ст. 59 ПК України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Оскільки ТОВ «НВП`УЕК» було підтверджено незаконність та протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, податкова вимога підлягає скасуванню.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що надані позивачем до перевірки документи не засвідчують відповідність господарських операцій діючому законодавству України та факт реального здійснення господарських операцій з придбання товаро-матеріальних цінностей, оскільки останні були укладені в особі директора ТОВ «НВП «УЕК» ОСОБА_1 , підпис якої був відсутній на договорах, а за відомостями ІС Податковий блок, остання була директором ТОВ «НВП`УЕК» лише з 04.01.2013 року по 21.01.2016 року, а отже не могла укладати договори купівлі-продажу від 11.08.2016 року, 01.03.2018 року, 01.06.2018 року, 27.08.2018 року, 27.08.2018 року та 01.11.2018 року.

Також контролюючий орган зазначив, що у ході перевірки була використана податкова інформація, відповідно до якої було встановлено факти нереальності здійснення господарських операцій ТОВ «НВП`УЕК» з його контрагентами.

Відповідач також наголосив, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань, до останнього було внесено ряд кримінальних проваджень за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358. ч.3 ст. 209, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України (далі КК України), в яких фігурують ТОВ «МАСТЕК ГРУП», ТОВ «ГІДРОПРОФ» та ТОВ «ПРОДАСТРА».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року адміністративний позов ТОВ «НВП`УЕК» задоволено.

Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто на користь ТОВ «НВП`УЕК» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 15.609,51 грн.

Судове рішення вмотивоване тим, що господарські операції між ТОВ «НВП`УЕК» та його контрагентами фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Посилання контролюючого органу на наявність податкових інформацій як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення таких податкових інформацій будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних податкових інформацій з відображенням в них окремих відомостей, зокрема щодо нереальності операцій, не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Також суд зазначив, що витяг із податкової інформації стосовно контрагентів позивача має виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального законодавства та не може бути підтвердженням нереальності господарських операцій між останнім та його контрагентами.

Враховуючи, що в ході судового розгляду справи підтверджено незаконність та протиправність оскаржуваних податкових повідомлення рішень, відповідно, наявна відсутність податкового боргу, у зв`язку з чим, податкова вимога від 11.06.2020 року № 226379-56 підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ГУ ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що фахівцями ГУ ДПС у Харківській області, на підставі наказу від 11.06.2019 року № 4095 та направлення від 13.06.2019 року № 5784, проведена документальна виїзна позапланова перевірка ТОВ «НВП`УЕК».

За результатами проведення перевірки складено акт від 03.07.2019 року № 2292/20-40-14-11-11/36374863 (т.1 а.с.47-68), згідно висновків якого, встановлено порушення:

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК України, внаслідок чого завищено податкові зобов`язання на суму ПДВ 379.795,00 грн, в тому числі в вересні 2016 року у сумі 57.440,00 грн, у лютому у сумі 8.328,00 грн, березні 2018 року у сумі 20.457,00 грн, в квітні 2018 року у сумі 87.922,00 грн, в вересні 2018 року у сумі 2.583,00 грн, в жовтні 2018 року у сумі 35.277 грн, в листопаді 2018 року у сумі 12.953,00 грн, в грудні 2018 року у сумі 38.189,00 грн;

- п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, внаслідок чого завищено податковий кредит на суму ПДВ 377.032,00 грн, в тому числі в березні 2018 року у сумі 58.855,00 грн, в квітні 2018 року у сумі 30.182,00 грн, у травні 2018 року у сумі 4.991,00 грн, в червні 2018 року у сумі 74.440,00 грн, в липні 2018 року у сумі 57.107,00 грн, в жовтні 2018 року у сумі 54.824,00 грн, в листопаді 2018 року у сумі 17.721,00 грн, в грудні 2018 року у сумі 78.912,00 грн, що призвело до заниження податку на додану вартість до сплати у сумі ПДВ 62.823,00 грн., в тому числі в березні 2018 року у сумі 51.364,00 грн, в квітні 2018 року у сумі 11.459,00 грн та до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду на суму ПДВ 91.958,00 грн в тому числі в березні 2018 року у сумі 7.491,00 грн, в липні 2018 року у сумі 57.107,00 грн, в грудні 2018 року у сумі 27.360,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом 29.07.2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 29.07.2019 року № 1, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 78.528,75 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 62.823,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 15.705,75 грн (т.1 а.с.43);

- від 29.07.2019 року № 11, яким зменшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість за вересень 2016 року, лютий 2018 року, березень 2018 року, квітень 2018 року, травень 2018 року, червень 2018 року, липень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року, листопад 2018 року, грудень 2018 року в загальній сумі 379.795,00 грн та зменшено суму податкового кредиту за серпень 2016 року, квітень 2018 року, червень 2018 року, липень 2018 року, жовтень 2018 року, грудень 2018 року в загальній сумі 350.232,00 грн(т.1 а.с.44);

- від 29.07.2019 року № 1, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 91.958,00 грн, а саме: 7.491,00 грн (за березень 2018 року), 57.107,00 грн (за липень 2018 року), 27.360,00 грн (за грудень 2018 року) (т.1 а.с.45).

27.08.2019 року позивачем до Державної податкової служби України було подано скаргу на винесені податкові повідомлення-рішення, яка листом від 23.10.2019 року № 6584/6/99-00-08-05-02 залишена без задоволення (т.5 а.с 159-168).

11.06.2020 року № 226379-56 контролюючим органом сформовано податкову вимогу, відповідно до якої, сума податкового боргу ТОВ «НВП`УЕК» становить 96.660,83 грн, яку в подальшому надіслано (вручено) ТОВ «НВП`УЕК».

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами п.п. 14.1.181 ст. 14 ПК України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до п.п. 14.1.156 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до положень п. 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту передбачений ст. 198 ПК України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по вищезазначеним господарським операціям до таких, які підлягають оподаткуванню та формування податкового кредиту ПДВ, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV).

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV).

Колегія суддів зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, слід враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. В свою чергу, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також, колегія суддів зазначає, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суб`єкт господарювання/платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

У ході розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність формування позивачем даних податкового обліку за результатом господарських операцій з означеними вище контрагентами з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Оцінюючи облікові документи, надані позивачем щодо цих операцій, суди визнали їх достовірними та достатніми доказами, що підтверджують як спірні операції, так і задекларовані позивачем показники податкового обліку.

Суд відхилив доводи контролюючого органу про допущені позивачем порушення вимог податкового законодавства, які були виявлені під час проведення перевірки, щодо безпідставності формування даних податкового обліку за господарськими операціями, які не підтверджені належними первинними документами та проведені (оформлені) з контрагентами, які мають ознаки фіктивності та у яких відсутні необхідні умови та ресурси для проведення відповідної господарської діяльності, й дійшов висновку про достовірність задекларованих позивачем даних, а відповідно і про правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість за господарськими операціями проведеними з контрагентами-постачальниками оскільки такі операції фактично відбулись та є реальними. Судом зазначено, що відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що судовим розглядом справи встановлено, що в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини із ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ», ТОВ «ТД ЕНЕРГОДАР», ТОВ «МАСТЕК ГРУП», ТОВ «ГІДРОПРОФ», ТОВ «ПРОДАСТРА» та ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ».

Щодо взаємовідносин між ТОВ «НВП «УЕК» та ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ» () у серпні 2016 року.

ТОВ «НВП`УЕК» та ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ» було укладено договір купівлі-продажу від 11.08.2016 року № 725 (т.1 а.с.94-95).

10.10.2016 року відповідно до додаткової угоди № 1, у договорі № 725 було виправлено описку, викладено преамбулу та реквізити договору № 725 в наступній редакції: замість: «директор ОСОБА_1 » вказати «особа за довіреністю ОСОБА_1 » (т.1 а.с.97).

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до доручення від 20.01.2016 року № 2001/16 (т.1 а.с.98) мала право на укладення від імені та в інтересах ТОВ «НВП «УЕК» договору купівлі-продажу № 725 з ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ».

Відповідно до умов договору № 725, продавець зобов`язується протягом дії даного договору передати покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах цього договору (п.п. 1.1 договору № 725).

Відповідно до умов договору № 725 ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ» виставило рахунок на оплату № 31 від 11.08.2016 року (т.1 а.с.99).

Судом встановлено, що позивач розрахувався з ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ», про що свідчить платіжне доручення № 242 від 12.08.2016 року та виписка з банківського рахунку від 12.08.2016 року на суму 200.502,00 грн.

За результатами фінансово-господарської діяльності ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ» склало та зареєструвало в ЄРПН податкову накладну № 61 від 12.08.2016 року, що підтверджується відомостями акта перевірки та не спростовується відповідачем.

ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ» виконало свої зобов`язання за договором № 725 та передало товар позивачу вартістю 200.502,00 грн, що підтверджує: видаткова накладна № 23 від 15.09.2016 року (т.1 а.с.100), довіреність № 82 від 15.09.2016 року (т.1 а.с.101).

Колегією суддів встановлено, що в подальшому товар, отриманий ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ» було реалізовано ТОВ «УКРГАЗАВТОМАТИКА», про що свідчить: рахунок фактура № СФ-0000590 від 21.09.2016 року, видаткова накладна № РН-0000274 від 29.03.2016 року, виписка з банківського рахунку від 21.09.2016 року на суму 50.000,00 грн, від 22.09.2016 року на суму 650.000,00 грн, від 29.09.2016 року на суму 600.000,00 грн, 288.225,00 грн, 288.225,00 грн, 288.225,00 грн, 288.225,00 грн (т.1 а.с.102-108).

Щодо взаємовідносин між ТОВ «НВП «УЕК» та ТОВ «ТД «ЕНЕРГОДАР» () у березні 2018 року.

ТОВ «НВП «УЕК» та ТОВ «ТД «ЕНЕРГОДАР» було укладено договір від 01.03.2018 року № ДГ-2 про закупівлю продукції (т.1 а.с.109-112).

Відповідно до умов договору № ДГ-2 Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукції.

ТОВ «ТД «ЕНЕРГОДАР» виконало свої зобов`язання за договором № ДП-78 та поставило товар позивачу вартістю 353.132,14 грн, що підтверджує: видаткова накладна від 16.03.2018 року № РН-0000201, товарно транспортна накладна від 16.03.2018 року № 201 (т.1 а.с.113-116).

Колегією суддів встановлено, що позивач не оплатив поставлений ТОВ «ТД «ЕНЕРГОДАР» товар та має перед ним заборгованість у розмірі 353.132,14 грн.

За результатами фінансово господарської діяльності ТОВ «ТД «ЕНЕРГОДАР» склало та зареєструвало в ЄРПН податкову накладну від 16.03.2018 року № 160301, що підтверджується відомостями акта перевірки та не спростовується відповідачем.

Колегією суддів встановлено, що в подальшому товар, отриманий ТОВ «ТД «ЕНЕРГОДАР», від було реалізовано ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» Філія «ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ» про що свідчить: рахунок фактура № СФ-0000276 від 19.03.2018 року, видаткові накладна № 120 від 19.03.2018 року, рахунок фактура № СФ-0000280 від 20.03.2018 року, видаткова накладна № 121 від 20.03.2018 року, довіреність від 12.01.2018 року, наказ № 4/1 від 19.03.2018 року (т.1 а.с.117-126).

Щодо взаємовідносин між ТОВ «НВП «УЕК» та ТОВ «МАСТЕК ГРУП» () у квітні 2018 року.

ТОВ» НВП «УЕК» та ТОВ «МАСТЕК ГРУП» було укладено договір поставки від 01.03.2018 року № ДП-78 (т.1 а.с.127-130).

Відповідно до умов договору постачальник зобов`язується надати покупцю продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію.

ТОВ «МАСТЕК ГРУП» виконало свої зобов`язання за договором № ДП-78 та поставило товар позивачу вартістю 473.162,18 грн, що підтверджує: видаткова накладна МА-0000075 від 20.03.2018 року, товарно-транспортна накладна № 75 від 20.03.2018 року, видаткова накладна МА-0000080 від 26.03.2018 року, товарно транспортна накладна № 80 від 20.03.2018 року; видаткова накладна МА-0000089 від 02.04.2018 року, товарно транспортна накладна № 89 від 02.04.2018 року, видаткова накладна МА-0000101 від 10.04.2018 року, товарно транспортна накладна № 101 від 10.04.2018 року, видаткова накладна МА-0000133 від 16.04.2018 року, товарно транспортна накладна № 133 від 16.04.2018 року, видаткова накладна МА-0000171 від 24.04.2018 року, товарно транспортна накладна № 171 від 16.04.2018 року.

Колегією суддів установлено, що ТОВ «НВП «УЕК» частково виконало покладені на нього зобов`язання за договором № ДП-78, про що свідчить виписка з банківського рахунку від 11.05.2018 року на суму 14.275,05 грн та від 17.05.2018 року на суму 33.042,00 грн та має заборгованість у розмірі 425.845,13 грн.

За результатами фінансово господарської діяльності ТОВ МАСТЕК ГРУП склало та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні: № 54 від 16.04.2018 року, № 55 від 16.04.2018 року, № 118 від 16.04.2018 року, № 122 від 16.04.2018 року, № 123 від 16.04.2018 року, № 124 від 24.04.2018 року, що підтверджується відомостями акта перевірки та не спростовується відповідачем.

Колегією суддів встановлено, що в подальшому товар, отриманий від ТОВ «МАСТЕК ГРУП», було реалізовано контрагентам ТОВ ФІРМА «МАРКЕТ-СЕРВІС», ТОВ «НАКРА», ТОВ «Укрресурс-Юг», ТОВ «ІВП ТРІАДА», ПП «ПРОМТЕХСЕРВІС», ПП «Явір-2000», КП «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», ТОВ «Електропівденмонтаж», ТОВ «НАФТОГАЗМОНТАЖ», ПрАТ «ТЕРМОЛАЙФ», ПрАТ «КРЕМЕНЧУКМ`ЯСО», МП «ПРОМІНЬ», ТОВ «МАКРО ЛТД», ДП «НОВОПОКРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ», ТОВ «ТИРАС», ТОВ «Кредмаш сервіс», ТОВ «ВЕТСИНТЕЗ», ТОВ «Компанія Платінум», КПТМ «Яготинтепломережа», що підтверджується рахунками-фактурами, видатковими накладними, виписками з банківського рахунку, довіреностями, транспортними накладними, наявними в матеріалах справи (т.1 а.с.131-250, т.2 а.с.1-85).

Щодо взаємовідносин між ТОВ «НВП «УЕК» та ТОВ «ГІДРОПРОФ» () у червні, липні 2018 року.

ТОВ НВП УЕК та ТОВ ГІДРОПРОФ було укладено договір від 01.06.2018 року № 10618/08 (т.2 а.с.86-87).

Відповідно до умов договору № 10618/08 постачальник зобов`язується поставити продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в кількості та за ціною згідно видаткової накладної.

ТОВ «ГІДРОПРОФ» виконало свої зобов`язання за договором № 10618/08 та поставило товар позивачу вартістю 1.307.194,85 грн, що підтверджується: видатковими накладними № ГД-0000351 від 01.06.2018 року, № ГД-0000362 від 07.06.2018 року, № ГД-0000368 від 11.06.2018 року, № ГД-0000380 від 20.06.2018 року, № ГД-0000401 від 02.07.2018 року, № ГД-0000405 від 02.07.2018 року, № ГД-0000408 від 03.07.2018 року, № ГД-0000415 від 05.07.2018 року, № ГД-0000421 від 09.07.2018 року, № ГД-0000438 від 16.07.2018 року, № ГД-0000442 від 18.07.2018 року, № ГД-0000450 від 24.07.2018 року, № ГД-0000453 від 26.07.2018 року та товарно транспортним накладними № 351 від 01.06.2018 року, № 362 від 07.06.2018 року, № 368 від 11.06.2018 року, № 380 від 20.06.2018 року, № 401 від 02.07.2018 року, № 405 від 02.07.2018 року, № 408 від 03.07.2018 року, № 415 від 05.07.2018 року, № 421 від 09.07.2018 року, № 438 від 16.07.2018 року, № 442 від 18.07.2018 року, № 450 від 24.07.2018 року та № 453 від 26.07.2018 року.

За результатами фінансово господарської діяльності ТОВ «ГІДРОПРОФ» склало та зареєструвало податкові накладні: № 31 від 18.06.2018 року, № 32 від 18.06.2018 року, № 33 від 18.06.2018 року, № 35 від 20.06.2018 року, № 99 від 16.07.2018 року, № 98 від 16.07.2018 року, № 100 від 16.07.2018 року, № 101 від 16.07.2018 року, № 102 від 16.07.2018 року, № 108 від 16.07.2018 року, № 109 від 18.07.2018 року, № 110 від 24.07.2018 року та № 107 від 26.07.2018 року, що підтверджується відомостями акта перевірки та не спростовується відповідачем.

Колегією суддів встановлено, що ТОВ «НВП «УЕК» частково виконало покладені на нього зобов`язання за договором № 10618/08 та здійснило оплату в розмірі 277.863,00 грн, про що свідчить платіжне доручення № 44 від 16.08.2018 року, виписка з банківського рахунку від 12.07.2018 року на суму 73.013,00 грн та від 16.08.2018 року на суму 204.850,00 грн, та має заборгованість у розмірі 1.029.331,85 грн.

В подальшому товар, отримай від ТОВ «ГІДРОПРОФ», було реалізовано ПП «ПРОМТЕХСЕРВІС», ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФРМА «РОТОРМАШ», ТОВ «ТЕХНОЛОГІЇ ЕЛЕКТРОЗВАРЮВАННЯ ПАТОНА», ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля», ТОВ «ЛАСУНКА», ТОВ «ГАЛИЧИНА ЛАСУНКА», ТОВ «МВВФ «Енергетик», ТОВ «Міжнародний інститут компресорного і енергетичного машинобудування», ТОВ «Лукро Плюс», ТОВ «Промгазсервіс», КП «Харківські теплові мережі», ТОВ «Сумитеплоенерго», ПрАТ «Кагма», ТОВ ФІРМА «МАРКЕТ-СЕРВІС», ПрАТ «СПЕКТР-СМІЛА», ТОВ «НОВОІВАНІВСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД», ТОВ «Лукро Плюс», ППФ «НАГРІС», Філія «Дніпровська ГЕС», ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5», ТОВ «ПРОГРЕССТЕХ-УКРАЇНА», ТОВ «АКЦЕНТ-13», ТОВ «ЮКО НТП», ТОВ «Сідвелс», ПрАТ «Бердянські жниварки», Устимівська філія «Цукоренергосервіс» ПАТ АК «Сатер», ТОВ «АВЕ-ПЛАЗА», ТОВ «АРТІС ЕЛЕКТРО», ТОВ «ЦУКРОВИК-АГРО», ПрАТ «ДКХК», ТОВ «АВП-ЕЛЕКТРО», ТОВ «СТАРОКОНСТЯНТИНІВЦУКОР», ТОВ «Чиста Криниця», ТОВ «ЦУКРАГРОПРОМ», ТОВ «Олександрійський цукровий завод», ТОВ «БУРОВА КОМПАНІЯ «РЕГІОН», ТОВ «НИРТИ», ТОВ «Виробниче підприємство «Енергополіс», ТОВ «НОВОІВАНІВСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД», що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками фактурами, видатковими накладними, довіреностями, виписками з банківського рахунку, товарно транспортними накладними. (т.2 а.с.88-250, т.3 а.с.1-213).

Щодо взаємовідносин між ТОВ «НВП «УЕК» та ТОВ «ПРОДАСТРА» () у жовтні 2018 року.

ТОВ «НВП «УЕК» та ТОВ «ПРОДАСТРА» було укладено договір від 27.08.2018 року № 2508 (т.3 а.с.214-216).

Відповідно до п. 1 договору, Постачальник зобов`язується поставити покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в кількості і за ціною згідно з видаткових накладних.

ТОВ «ПРОДАСТРА» виконало свої зобов`язання за договором № 2508 та поставило товар позивачу вартістю 1.924.223,44 грн, що підтверджує: видаткова накладна № ПР-0001001 від 01.10.2018, товарно транспортна накладна № ПР-0001001 від 01.10.2018, видаткова накладна № ПР-0001016 від 16.10.2018, товарно транспортна накладна № ПР-0001016 від 16.10.2018, видаткова накладна № ПР-0001024 від 24.10.2018 року, товарно транспортна накладна № ПР-0001024 від 24.10.2018 року.

Колегією суддів встановлено, що позивач має заборгованість перед ТОВ «ПРОДАСТРА» у розмірі 1.860.273,34 грн.

За результатами фінансово господарської діяльності ТОВ «ПРОДАСТРА» склало та зареєструвало податкові накладні: № 1001 від 01.10.2018 року, № 167 від 16.10.2018 року, № 168 від 16.10.2018 року та № 169 від 24.10.2018 року, що підтверджується відомостями акта перевірки та не спростовується відповідачем.

Судом встановлено, що в подальшому товар, отримай від ТОВ «ПРОДАСТРА», було реалізовано ПП «ПРОМТЕХСЕРВІС», КП «Харківські теплові мережі», ТОВ «Торговий дім «ОТТОМ», ТОВ «ВІЛІС», ТОВ «УГП-БУД», ТОВ «ЕНЕРГОМАШІМПОРТ», ПрАП «БІЛОЦЕРКІВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ», ТОВ «ЖИТЛОРЕМБУД-НІКА», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «ЖИТЛОРЕМБУД-НІКА», СТОВ «АГРОСВІТ», ТзОВ «Юзефо-Миколаївська АПК», ППФ «НАГРІС», ТОВ «ФИРМА СИАТ-ЛТД», що підтверджується наявними в матеріалах справи: рахунками фактурами, видатковими накладними, товарно транспортними накладними, довіреностями, виписками з банківського рахунку (т.3 а.с.217-250, т.4 а.с.1-66).

Щодо взаємовідносин між ТОВ «НВП «УЕК» та ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ» () у грудні 2018 року.

ТОВ «НВП «УЕК» та ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ» було укладено договір від 01.11.2018 року № 0111/07 (т.4 а.с.67-68).

Відповідно до п. 1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в кількості і за ціною згідно з видаткових накладних.

ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ» виконало свої зобов`язання за договором № 0111/07 та поставило товар позивачу вартістю 367.143,67 грн, що підтверджує: видаткова накладна № АЮ-0001023 від 03.12.2018 року, товарно транспортна накладна № 1023 від 03.12.2018 року, видаткова накладна № АЮ-0001102 від 18.12.2018 року, товарно транспортна накладна № 1102 від 19.12.2018 року, видаткова накладна № АЮ-0001193 від 26.12.2018 року, товарно транспортна накладна № 1193 від 26.12.2018 року.

За результатами фінансово господарської діяльності ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ» склало та зареєструвало податкові накладні: № 53 від 17.12.2018 року, № 56 від 18.12.2018 року та № 57 від 26.12.2018 року, що підтверджується відомостями акта перевірки та не спростовується відповідачем.

Колегією суддів встановлено, що позивач має заборгованість перед ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ» у розмірі 367.143,67 грн.

В подальшому товар, отримай від ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ», було реалізовано: ТОВ «ТВК «ЕС Груп», Філія УМГ «ХАРКІВТРАНСГАЗ» АТ «УКРТРАНСГАЗ», ПП «ПРОМТЕХСЕРВІС», ТОВ «ЕЛЕКТРО «НЕКСТ» УКРАЇНИ», КП «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», АТ «Укртрансгаз», Філія «Управління магістральних газопроводів «КИЇВИРАНСГАЗ», ТОВ «РУССОЛЬ-Україна», ТДВ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД», ТОВ «АЛЕКСПРОМ», ТОВ «МЕГАГОРОД», ПАТ «УКРНАФТА», ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Дніпрофмаш», ПАТ «АВТОНОМНІ ДЖЕРЕЛА СТРУМУ», ПАТ «Сумитеплоенерго», ТОВ ВТЦ «Динамо-Континент», ТОВ «ЕНЕРГО КРАЇНА», ТОВ «МБС-Інжинірінг», ПрАТ «Полтавський алмазний інструмент», ТОВ «ЕНЕРГО КРАЇНА», що підтверджується рахунками фактурами, видатковими накладними, виписками з банківського рахунку, довіреностями, наявними в матеріалах справи. (т.4 а.с.69-196).

Крім того, на підтвердження реальності здійснення операцій, суду надані оборотно-сальдові відомості по рахунках № 361, № 631, № 6811 (т.5 а.с.37-136).

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що реальність господарських операцій позивача з контрагентами повністю підтверджена належними первинними документами, а отже позивач має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку при визначенні об`єкту оподаткування податком на додану вартість, зокрема, формування податкового кредиту, а фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентом, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено реальність укладених між позивачем та його контрагентом договорів, доказів того, що первинні документи складені необґрунтовано чи з порушенням чинного законодавства контролюючим органом не надано.

Жодних доказів, які б доводили обізнаність позивача щодо порушень податкового законодавства з боку його контрагента, та/або про наявність протиправної домовленості позивача зі своїми контрагентами, спрямованої на незаконне отримання податкової вигоди, контролюючим органом не надано, а судом не встановлено.

Доводи апелянта, що у контрагента позивача відсутні трудові ресурси, у зв`язку з чим неможливо підтвердити реальність господарських операцій, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки первинними документами реальність цих операцій підтверджена та чинним законодавством не передбачено, що суб`єкту господарювання необхідно контролювати стан податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у них основних фондів.

За правовим висновком Верховного Суду, який викладений, зокрема, в постановах від 17.04.2018 року у справі № 826/14549/15, від 06.02.2018 року у справі № 816/166/15-а, від 13.08.2020 року у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 року у справі № 140/1845/19, відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Отже, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. Аналогічна правова позиція висловлена 10.11.2020 року Верховним Судом у постанові по справі № 440/3779/18.

Також, колегія суддів зазначає, що реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим. Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 803/2094/15, від 20.12.2018 у справі № 815/4992/16.

Також, відповідач, з посиланням на інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, в апеляційній скарзі зазначає, що ТОВ МАСТЕК ГРУП», ТОВ «ГІДРОПРОФ» та ТОВ «ПРОДАСТРА» є учасниками кримінальних проваджень від 21.09.2017 року № 000043, від 13.11.2017 року № 0003630, від 18.12.2018 року № 0000307, від 31.01.2019 року № 0000008, від 07.02.2019 року № 0000108 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205 КК України, у яких вказані вище контрагенти позивача, фігурують як суб`єкти господарювання, які мають ознаки фіктивності та невстановленими слідством особами залучені до документального оформлення безтоварних операцій.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду, відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, контролюючим органом до суду першої та апеляційної інстанцій не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Сам по собі факт того, що контрагенти платника податків фігурують в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінальних правопорушень, не є доказом протиправного формування податкового кредиту і не тягне за собою правових наслідків для платника податків.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 05.06.2018 року у справі № 809/1139/17 та від 26.06.2018 року у справі № 808/2360/17.

Стосовно посилань контролюючого органу у відзиві на позовну заяву, апеляційній скарзі та в акті перевірки на те, що при перевірці позивача використана наявна у контролюючого органу податкова інформація стосовно його контрагентів, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Крім того, колегія суддів зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Також колегія суддів зазначає, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.

В той же час, порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 30.05.2019 року по справі № 820/1009/17, від 03.04.2020 року по справі № 160/4200/19, від 10.04.2020 року по справі № 440/1082/19, від 16.04.2020 року по справі № 805/5017/15-а.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність в даному випадку доводів контролюючого органу.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами ТОВ «ТЕХНОКОНТИНЕНТ» за серпень 2016 року, ТОВ «ТД ЕНЕРГОДАР» за березень 2018 року, ТОВ «МАСТЕК ГРУП» за квітень 2018 року, ТОВ «ГІДРОПРОФ» за червень, липень 2018 року, з ТОВ «ПРОДАСТРА» за жовтень 2018 року, ТОВ «АРЗАН ЮНІТІ» за грудень 2018 року при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.

Також колегія суддів зауважує, що ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Стосовно посилання контролюючим в акті перевірки (т.1 а.с.62 зворот) про відсутність в базі МВС (пошук автомобіля по номеру в Україні) інформації стосовно автомобіля Volkswagen державним номерним знаком НОМЕР_1 та висновок відповідача про документальне оформлення господарських операцій без їх фактичного здійснення позивача з ТОВ «УКРГАЗАВТОМАТИКА», колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що автомобіль Volkswagen з державним номерним знаком НОМЕР_2 був отриманий позивачем у користування від ТОВ «УКРГАЗАВТОМАТИКА» на підставі договору позички автотранспортного засобу від 24.08.2019 року.

Пунктом 1.1 вказаного договору передбачено, Позичкодавець надає у безоплатне користування, а Користувач отримує у позичку індивідуально визначене майно, а саме, автомобіль Volkswagen Т5 Kasten 1,9 1TDI/77 kW 5-G НОМЕР_2 (п. 1.2 договору), на 48 календарних місяців з моменту його передачі (п.4.3 договору) (т.5 а.с.34-35), що також підтверджується актом приймання-передачі майна в позичку від 24.08.2020 року (т.5 а.с.36).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що висновок акта перевірки про документальне оформлення господарських операцій без їх фактичного здійснення позивача з ТОВ «УКРГАЗАВТОМАТИКА» з посилання на відсутність відомостей в базі МВС про автомобіль Volkswagen з номерним знаком НОМЕР_1 спростовується матеріалами справи.

Отже, оскільки первинні документи по взаємовідносинам позивача із його контрагентами оформлені у відповідності до вимог ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», чим спростовано висновки перевіряючих під час проведення перевірки стосовно порушення позивачем положень податкового законодавства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 29.07.2019 року № 1, № 11 та № 1.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкової вимоги № 226379-56 від 11.06.2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи убачається, що 11.06.2020 року № 226379-56 контролюючим органом сформовано податкову вимогу, відповідно до якої, сума податкового боргу ТОВ «НВП`УЕК» становить 96.660,83 грн, яку в подальшому надіслано (вручено) ТОВ «НВП`УЕК».

Відповідно до п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно п. 59.1. ст. 59 ПК України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З огляду на те, що в ході судового розгляду справи підтверджено незаконність та протиправність оскаржуваних податкових повідомлення рішень, відповідно, наявна відсутність податкового боргу, колегія суддів приходить до висновку, що податкова вимога від 11.06.2020 року № 226379-56 підлягає скасуванню.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Окрім того, в рішенні № 37801/97 від 01.07.2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суд набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі складена і підписана 19 березня 2021 року.