Справа № 161/19968/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 161/19968/20 пров. № А/857/3090/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шинкар Т.І., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Рудською С.М. у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у Волинській області про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

04.12.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до лейтенанта поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Ліпича В.С., в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3473939 від 24.11.2020.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2020 було проведено заміну неналежного відповідача на Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП, відповідач).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.01.2021позов було задоволено повністю та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, УПП подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наданим суду доказав вчинення позивачем правопорушення, зокрема, DVD-R диску «ALERUS» з відеозаписом №2020_1124_154137 з автомобільного відеореєстратора Xiaomi від 24.11.2020, на якому міститься відеозапис обставин вчиненого правопорушення. Також, вважає необґрунтованими доводи позивача з покликанням на те, що дорожній знак 5.11 «смуга для руху маршрутних транспортних засобів», вимоги якого він порушив, розташований з порушенням Національного стандарту ДТСУ 4100-2014, оскільки такий встановлений на початку вулиці Винниченка, по якій здійснюється рух маршрутних транспортних засобів. Перед виїздом на вулицю Винниченка у м. Луцьку, позивач повинен був оглянути відповідний дорожній знак. Відтак, виїхавши на таку смугу позивач вже порушив вимоги цього дорожнього знаку. Крім того, питання відповідності дорожнього знаку та його встановлення не є предметом розглядуваного спору.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, відсутність якого, відповідно до ч.4 ст.304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.268 КАС України, у справах, визначених, в тому числі статтею 286 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги положення ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 КАС України, розгляд справи проведено у відсутності сторін без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Суть правопорушення за її змістом полягала у тому, що позивач 24.11.2020 о 15 год 57 хв, в м. Луцьку по вул. Винниченка, керуючи транспортним засобом марки «MERCEDES-Benz Е280», державний номерний знакАС7393ВО,не виконав вимогу дорожнього знаку 5.10.2 «Виїзд на дорогу із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» та здійснив рух по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.17.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП, відповідач суду не надав та не спростував належними та допустимими доказами доводи ОСОБА_1 , викладені ним у позовній заяві.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції прийшов з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст.41 Закону України «Про дорожній рух», регулюються ПДР, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.17.1 ПДР, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11.

Знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» застосовується для позначення смуги, призначеної для руху тільки транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів. Дія знаку поширюється на смугу руху, над якою він встановлений. Якщо знак встановлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху.

Відповідальність за порушення правил руху на смузі для маршрутних транспортних засобів встановлена ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно дефініції, наведеної у статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.122 цього Кодексу розглядають органи національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (абз.2 ч.1 ст.222 КУпАП).

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), відповідно до ст.280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснив, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази, які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.

Так, в апеляційній скарзі, відповідач покликається на відеозапис №2020_1124_154137_1 на DVD-R диску «Alerus», який здійснено за допомогою автомобільного відеореєстратора ZM0331 «Xiaomi», зазначеного у пункті 7 оспорюваної постанови.

Вказаний відеозапис долучений в якості додатку до відзиву на позовну заяву, який надісланий позивачу ОСОБА_1 та вручений особисто отримувачу 20.01.2021 (трекінг поштового відправлення 392 (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html)).

02.03.2021 на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи носія інформації DVD-Rдиску «Alerus», що містить відеозапис №2020_1124_154137_1 з автомобільного відеореєстратора «Xiaomi» від 24.11.2020, яким зафіксовано факт порушення позивачем ПДР.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2021 із значенням до протоколу судового засідання клопотання відповідача було задоволено повністю.

З матеріалів справи видно, що в оспорюваній постанові поліцейським було зазначено відеореєстратор «Xiaomi» від 24.11.2020, яким зафіксовано факт порушення позивачем ПДР.

Разом з тим, суд першої інстанції, при дослідженні оспорюваної постанови, в якій зазначено засіб фіксації порушення ПДР, не з`ясував у відповідача наявності такого відеозапису та не витребував вказаний доказ у суб`єкта владних повноважень, як того вимагає ч.4 ст.9 та ч.4 ст.77 КАС України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, частиною другою цієї статті покладається на відповідача.

Колегія суддів вважає, що надавши суду апеляційної інстанції докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач, як суб`єкт владних повноважень намагався довести правомірність оспорюваної постанови, проте, суд першої інстанції, не витребувавши вищевказаний доказ, який вказаний в оспорюваній постанові, не повно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення цього публічно-правового спору та допустив порушення норм процесуального права.

Додатково слід вказати, що у статті 9 КАС України закріплено принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який полягає у вжитті визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Отже, судом при вирішенні даного публічно-правового спору було допущено порушення норм процесуального права.

Стосовно прийняття судом апеляційної інстанції поданих відповідачем доказів, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Так, стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина друга цієї обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладає на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною четвертою статті 308 цього Кодексу передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проаналізувавши наведені вище норми процесуального закону, беручи до уваги ту обставину, що відповідачем з дотриманням вимог абзацу другого частини другої статті 77 КАС України було зазначено доказ на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення в оспорюваній постанові, який не був витребуваний судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне прийняти такий доказ та надати йому правову оцінку в сукупності з іншими доказами.

Так, з наданого суду DVD-Rдиску «Alerus», на якому міститься відеозапис №2020_1124_154137_1 з автомобільного відеореєстратора «Xiaomi» від 24.11.2020 чітко видно, що перед поворотом праворуч з правового боку від водія зверху був розміщений дорожній знак, порушення вимог якого вказано в оспорюваній постанові.

Разом з тим, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, отримавши відзив відповідача на позовну заяву, до якого було долучено копію вказаного відеозапису, позивач в судове засідання не з`явився, а також не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, в тому числі заперечення стосовно заявленого відповідачем клопотання.

Крім того, позивач не висловив свою думку з приводу отриманих матеріалів та доказів від відповідача та суду.

Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що згідно трекінгу поштового відправлення 392 (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), відзив на позовну заяву було доставлено у поштове відділення 16.12.2020.

Проте, позивач, будучи ініціатором адміністративного провадження, будучи обізнаним про призначення справи до слухання, не проявив належної заінтересованості в отриманні інформації, яка надійшла на його адресу.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача з покликанням на те, що він не помітив дорожній знак 5.11, оскільки відповідно до п.п. «б» п.2 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Крім того, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи позивача з покликанням на те, що дорожній знак встановлено з порушенням вимог Національного стандарту ДТСУ 4100-2014, оскільки на їх підтвердження ним не було надано належних та допустимих доказів.

Згідно п.1, 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з неповним їх з`ясуванням, порушивши при цьому норми процесуального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у Волинській області задовольнити повністю.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2021 року по справі №161/19968/20 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у Волинській області про скасування рішення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Т. І. Шинкар
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 19.03.2021.