Справа № 160/11852/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -
28.09.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25 березня 2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком з урахуванням стажу роботи за періоди роботи: з 22.03.1982 року по 02.01.1985 року в птахорадгоспі «Український» Криничанського району Дніпропетровської області; з 18.08.1980 року по 04.03.1982 року в колгоспі «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області; з 16.04.1992 року по 14.10.1992 року в Солонянській райсільгоспхімії Дніпропетровської області; з 01.11.1987 року по 28.03.1992 року в колгоспі імені Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області; з 29.01.1995 року по 20.04.1997 року в КСП «Надія» Солонянського району Дніпропетровської області та періоди роботи 1988-31.08.2001 року, зазначені в архівній довідці №П-05 від 06.02.2017 року, виданій КУ «Трудовий архів Солонянського району»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу роботи позивача періоди роботи: з 22.03.1982 року по 02.01.1985 року в птахорадгоспі «Український» Криничанського району Дніпропетровської області; з 18.08.1980 року по 04.03.1982 року в колгоспі «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області; з 16.04.1992 року по 14.10.1992 року в Солонянській райсільгоспхімії Дніпропетровської області; з 01.11.1987 року по 28.03.1992 року в колгоспі імені Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області; з 29.01.1995 року по 20.04.1997 року в КСП «Надія» Солонянського району Дніпропетровської області та періоди роботи 1988-31.08.2001 року, зазначені в архівній довідці №П-05 від 06.02.2017 року, виданій КУ «Трудовий архів Солонянського району»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію з 10 березня 2020 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що 10 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу за місцем свого проживання із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак, листом від 25.03.2020р. відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні до загального стажу позивача періодів роботи останнього: з 22.03.1982р. по 02.01.1985р., з посиланням на відсутність відповідного запису у трудовий книжці колгоспника НОМЕР_1 ; з 18.08.1980р. по 04.03.1982р., оскільки в трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 запис про роботу у колгоспі внесено з порушенням постанови «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04.1975 №310, відсутні підстави та не надано довідку про відпрацьовані трудодні; з 1988р. - 31.08.2001р., оскільки в архівній довідці №П-05 від 06.02.2017 прізвище на українській мові « ОСОБА_2 », проте у паспорті « ОСОБА_3 »; з 16.04.1992р. по 14.10.1992р. з посиланням на те, що у трудовій книжці у записі про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП; з 01.11.1987р. по 28.03.1992р. оскільки у трудовій книжці колгоспника у записі про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП, а також немає назви підприємства, на яке позивача було прийнято на роботу; з 29.01.1995р. по 20.04.1997р. (період роботи у КСП), з посиланням не те, що в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 є виправлення у даті звільнення та неповністю записано дату наказу № 4 про звільнення. Внаслідок вказаних вище обставин, відповідач дійшов помилкового висновку про те, що наявний страховий стаж ОСОБА_1 є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмовив позивачеві у призначенні пенсії. Позивач вважає таку відмову безпідставною, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній відповідних записів. Так, за твердженням позивача, ним було надано відповідачу оригінал трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 18 серпня 1980 року колгоспом «Победа» , в якій містяться відповідні записи про періоди його роботи, виконувану роботу, вироблені трудодні та інше. Крім того, записи у трудовій книжці збігаються із даними, зазначеними у архівній довідці №95-П від 20 лютого 2020 року, виданій КУ «Криничанський трудовий архів Дніпропетровської області», та архівній довідці №П-05 від 06.02.2017 року, виданій КУ «Трудовий архів Солонянського району», при цьому, наявність лише однієї розбіжності в цих документах, а саме: у написанні однієї літери у прізвищі позивача (написання « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ») не може бути підставою для неврахування цього періоду роботи до загального стажу позивача, оскільки формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Враховуючи вищезазначене, позивач не погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, вважає дії останнього щодо відмови у призначені йому пенсії за віком протиправними та незаконними, у зв`язку із чим просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: оригіналу документа про доплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 840,80 грн.
На виконання ухвали суду від 05 жовтня 2020 року позивачем 21.10.2020р. усунуті вищевказані недоліки позовної заяви.
Також вказаною ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ).
30 листопада 2020 року на електронну адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на те, що за наданими позивачем документами страховий стаж ОСОБА_1 враховано по 01.10.2014р. та складає 05 років 05 місяців 05 днів. Так до загального стажу не враховано періоди роботи: з 22.03.1982р. по 02.01.1985р., оскільки цього періоду немає у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 , однак, зазначений період роботи буде враховано до страхового стажу після перевірки архівної довідки №95П від 20.02.2020 (2 шт) відділом контрольно-перевірочної роботи №1 управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області; з 18.08.1980р. по 04.03.1982р., оскільки в трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 запис про роботу у колгоспі внесено з порушенням постанови «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04.1975 №310, відсутні підстави та не надано довідку про відпрацьовані трудодні; з 1988р. - 31.08.2001р., оскільки в архівній довідці №П-05 від 06.02.2017 прізвище на українській мові « ОСОБА_2 », проте у паспорті « ОСОБА_3 »; з 16.04.1992р. по 14.10.1992р. з оскільки у трудовій книжці у записі про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП; з 01.11.1987р. по 28.03.1992р. оскільки у трудовій книжці колгоспника у записі про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП, а також немає назви підприємства, на яке позивача було прийнято на роботу; з 29.01.1995р. по 20.04.1997р. (період роботи у КСП), з посиланням не те, що в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 є виправлення у даті звільнення та неповністю записано дату наказу №4 про звільнення. Таким чином, у зв`язку з відсутністю 15 років страхового стажу позивачу було відмовлено в призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень та згідно з діючим законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Приписами ч.5 ст.250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 263 КАС України, а також з урахуванням того, що з 24.11.2020р. по 25.11.2020р., включно, судді Туровій О.М. надано дні відпочинку та з 26.11.2020р. по 27.11.2020р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10 березня 2020 року звернувся до Солонянського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
До вказаної заяви позивачем надано пакет документів на підтвердження загального трудового і страхового стажу, а саме: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки НОМЕР_1 ; копію довідки про заробітну плату №П-06 від 06.02.2017р.; документи про стаж №П-05 від 06.02.2017р. (2 шт.), №П-06 від 31.01.2017р.
Листом відділу з питань перерахунків пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 25.03.2020р. за №2945/03.05-17 ОСОБА_1 повідомлено про відмову в призначенні йому пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через те, що загальний стаж позивача становить 05 роки 05 місяців і 05 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Також у вказаному листі зазначено про неможливість зарахування до загального стажу позивача періодів його роботи: з 22.03.1982р. по 02.01.1985р., оскільки цього періоду немає у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 , однак зазначений період роботи буде враховано до страхового стажу після перевірки архівної довідки №95П від 20.02.2020 (2 шт) відділом контрольно-перевірочної роботи №1 управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області; з 18.08.1980р. по 04.03.1982р., оскільки в трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 запис про роботу у колгоспі внесено з порушенням постанови «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04.1975 №310, відсутні підстави та не надано довідку про відпрацьовані трудодні; з 1988р. - 31.08.2001р., оскільки в архівній довідці №П-05 від 06.02.2017 прізвище на українській мові « ОСОБА_2 », проте у паспорті « ОСОБА_3 »; з 16.04.1992р. по 14.10.1992р., оскільки у трудовій книжці у записі про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП; з 01.11.1987р. по 28.03.1992р. оскільки у трудовій книжці колгоспника у записі про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП, а також немає назви підприємства, на яке позивача було прийнято на роботу; з 29.01.1995р. по 20.04.1997р. (період роботи у КСП), з посиланням не те, що в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 є виправлення у даті звільнення та неповністю записано дату наказу №4 про звільнення.
Незгода позивача з вищевказаною відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із пунктом «а» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Частиною 2 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.п. 1,5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів; до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
З огляду на вище наведені приписи ч.2 ст.56 Закону №1788-XII та п.5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.
Так, відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , дата заповнення 18 серпня 1980р., копія якої міститься в матеріалах справи, у спірний період ОСОБА_1 :
- 18.08.1980р. прийнято в к/п «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області зварювальником;
- 04.03.1982р. звільнено з к/п «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області за власним бажанням;
- 01.11.1987р. прийнято в члени колгоспу ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області згідно з поданою заявою (наказ №1 від 04.02.1988 загал. збори к-ків);
- 28.03.1992р. звільнено з членів колгоспу згідно з поданою заявою (наказ №2 від 08.02.1992 рішення загал.збор. к-ків);
Солонянська райсільгоспхімії:
- 16.04.1992р. прийнято водієм в АТП (наказ №20 від 16.04.92);
- 12.06.1992р. переведено слюсарем 3 розряду (наказ №44-0 від 15.06.92);
- 14.10.1992р. звільнено за власним бажанням (наказ №29 від 14.10.92);
- 15.10.1993р. прийнято в члени колгоспу ім. Фрунзе Солонянського р-ну Дніпропетровської обл. згідно з поданою заявою (прот. №10 від 15.10.1993);
- 29.01.1995р. колгосп ім. Фрунзе реорганізовано в колективне с/г підприємство «Надія» (прот. №1 від 29.01.1995 ріш. загал. зборів);
- 20.04.1997р. звільнено з членів КСП «Надія» за ст. КЗПП України (наказ №4 від 31.1997);
- 20.08.2001р. прийнято нічним сторожем на СШУ №1 ВСК «Урожай» (наказ №41-К від 20.08.2001р.);
- 25.07.2002р. звільнено з ВСК «Урожай» за ст.38 (за власним бажанням) (наказ №16-К від 30.07.2020р.
При цьому, у розділі «Трудова участь в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 наявні записи про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві та його фактичне виконаний позивачем.
Так, в спірний період ОСОБА_1 відпрацював:
- за 1980р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 134, при встановленому мінімумі - 280;
- за 1981р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 328, при встановленому мінімумі 280;
- за 1987р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 38, при встановленому мінімумі 38;
- за 1988р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 276, при встановленому мінімумі 284;
- за 1989р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 276, при встановленому мінімумі 293;
- НОМЕР_3 . вироблених мінімумів людино-днів за рік - 276, при встановленому мінімумі 297;
- за 1991р. вироблених мінімумів людино-днів за рік -276, при встановленому мінімумі 301;
- за 1992р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 276, при встановленому мінімумі 79;
- за 1993р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 276, при встановленому мінімумі 136;
- за 1994р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 276, при встановленому мінімумі 281;
- за 1995р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 276, при встановленому мінімумі 341;
- за 1996р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 276, при встановленому мінімумі 321;
- за 1997р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 276, при встановленому мінімумі 308;
- за 2001р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 122, при встановленому мінімумі 122;
- за 2002р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 211, при встановленому мінімумі 211.
При цьому, в графі «Причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 не містяться позначки про наявність у позивача поважних причин щодо невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві у період 1980р., з 1988р. по 1991р., з 1994р. по 1997р.
Водночас, як зазначалось вище, відповідно до приписів ч.2 ст.56 Закону №1788-XII при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відмовляючи у зарахуванні до загального стажу позивача періоду його роботи з 18.08.1980р. по 04.03.1982р., відповідач посилався на те, що в трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 запис про роботу у колгоспі внесено з порушенням постанови «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04/1975р. №310, відсутні підстави та не надано довідку про відпрацьовані трудодні.
Так, відповідно до п.13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Пунктами 14 та 15 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, передбачено, що правління колгоспів вживають заходи щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів робітників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що мають відношення до трудової діяльності колгоспників. Ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати суспільний контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачею та вживати заходи задля усунення виявлених недоліків.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Судом встановлено, що у розділі «Членство в колгоспі» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 наявні записи про прийняття ОСОБА_1 з 18.08.1980р. в к/п «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області зварювальником і про звільнення позивача 04.03.1982р. з к/п «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області за власним бажанням (записи №1 та №2 цього розділу). Вказані записи завірені підписами голови та головного бухгалтера колгоспу, а також печатками колгоспу «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області, при цьому, в графі «на підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» підстави внесення цих двох записів (наказ, розпорядження тощо та його реквізити) не вказано (графа не заповнена взагалі).
У розділі «Трудова участь в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 наявні записи, зокрема, про встановлений річний мінімум трудової участі в колгоспі «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області та його фактичне виконаний позивачем, а саме зазначено, що ОСОБА_1 відпрацював: за 1980р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 134, при встановленому мінімумі - 280; за 1981р. вироблених мінімумів людино-днів за рік - 328, при встановленому мінімумі 280; підстава внесення цих записів у розділі «Трудова участь в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 особові рахунки. Разом з цим, відомості про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві та його фактичне виконаний позивачем за 1982 рік у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 відсутні.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 дійсно містить неповні записи про період роботи позивача з 18.08.1980р. по 04.03.1982р. в колгоспі «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області, а тому, враховуючи вищенаведені приписи п.п.1-3 Порядку №637 відповідач обґрунтовано вважав за необхідне задля підтвердження цього періоду роботи надання додаткових документів, як-то довідки про відпрацьовані трудодні тощо.
Натомість, ОСОБА_1 не надано ані до пенсійного органу, ані суду інших документів, виданих за місцем роботи або архівними установами (довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання тощо) та інші документи, які б містили відомості про період роботи позивача з 18.08.1980р. по 04.03.1982р. в колгоспі «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області.
Таким чином, висновки відповідача про відсутність підстав про зарахування до загального стажу позивача періоду роботи з 18.08.1980р. по 04.03.1982р. в колгоспі «Победа» Краснопартизанського району Саратовської області є обґрунтованими і вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити зарахування цього періоду до його загального стажу задоволенню не підлягають.
Відмовляючи у зарахуванні до загального стажу позивача періоду його роботи з 22.03.1982р. по 02.01.1985р., відповідач посилався на те, що цього періоду немає у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 , однак, зазначав, що цей період роботи буде враховано до страхового стажу після перевірки архівної довідки №95П від 20.02.2020 (2 шт.) відділом контрольно-перевірочної роботи №1 управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Судом встановлено, що дійсно трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 не містить жодних записів про період роботи позивача з 22.03.1982р. по 02.01.1985р., натомість останній стверджує, що у вказаний період він працював в птахогосподарстві «Український» Криничанського району Дніпропетровської області, на підтвердження чого надав як до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії, так і до суду архівні довідки №95П від 20.02.2020р.
Так, відповідно до архівної довідки КЗ «Криничанський районний трудовий архів» Дніпропетровської області №95- П від 20.02.2020р. ОСОБА_1 працював в птахорадгоспі «Український» відповідно до запису в трудовій книзі: наказ №18-К по птахофабриці «Українська» від 22.03.1982р., с. Гуляйполе, прийняти на роботу ОСОБА_1 , 1957 року народження, теслею в будчастину з 22.03.1982р. з відрядною оплатою праці; відповідальний за ТБ ст. виконроб ОСОБА_4 ; підстава: заява ОСОБА_1 , підписано директором птахофабрики «Українська» І.Бабченко; наказ №88-К по птахофабриці «Українська» від 28.12.1984р., с. Гуляйполе, звільнити з роботи ОСОБА_1 робочого будчастини з 02.01.1985р. за власним бажанням за ст.38 КЗпП УРСР; підстава: заява ОСОБА_1 , підписано директором птахофабрики «Українська» А.Ф.Пархитько (фонд Л-31, справа 261, арк.30, справа 281, арк.150).
Архівною довідкою КЗ «Криничанський районний трудовий архів» Дніпропетровської області №95-П від 20.02.2020р. про відпрацьовані вихододні та заробітну плату ОСОБА_1 в птахофабриці «Українській» Криничанського району Дніпропетровської області за період з 01.01.1982р. по 31.12.1984р. підтверджено період роботи позивача в цій птахофабриці за період: березень 1982 року по грудень 1984р. із зазначенням відповідної інформації про вихододні за кожен місяць цього періоду (підстава: фонд Л-31, справа 254, арк.7, справа 271, 262, арк.13,5, справа 279, арк.2).
Зважаючи, що вищенаведеними приписами п.п.1-3 Порядку №637 передбачено можливість підтвердження трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (в тому числі довідками, виписками із наказів, особовими рахунками і відомостями на видачу заробітної плати, посвідченнями, характеристиками, письмовими трудовими договорами і угодами з відмітками про їх виконання та іншими документами, які містять відомості про періоди роботи), а також враховуючи, що вищевказаними архівними довідками підтверджено період роботи ОСОБА_1 з 22.03.1982р. по 02.01.1985р. в птахогосподарстві «Український» Криничанського району Дніпропетровської області, при цьому, відповідачем не надано жодних доказів на спростування наведеного, в тому числі інформації про не підтвердження цього періоду роботи за наслідками перевірки архівних довідок №95П від 20.02.2020р. (2 шт) відділом контрольно-перевірочної роботи №1 управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в той час, як в листі від 25.03.2020р. за №2945/03.05-17 зазначалося про проведення такої перевірки, суд доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість спірного рішення відповідача в частині не зарахування цього періоду роботи ОСОБА_1 до його загального стажу та про необхідність зобов`язання пенсійного органу провести таке зарахування, а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Відмовляючи у зарахуванні до загального стажу позивача періоду його роботи:
- з 01.11.1987р. по 28.03.1992р. відповідач посилався на те, що у трудовій книжці колгоспника у записі про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП, а також немає назви підприємства, на яке позивача було прийнято на роботу;
- з 16.04.1992р. по 14.10.1992р., відповідач посилався на те, що у трудовій книжці у записі про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП;
- з 29.01.1995р. по 20.04.1997р. (період роботи у КСП) відповідач посилався на те, що в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 є виправлення у даті звільнення та неповністю записано дату наказу №4 про звільнення.
З приводу вищенаведеного судом встановлено, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 містить записи №3 та №4 про те, що з 01.11.1987р. ОСОБА_1 прийнято в члени колгоспу ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області згідно з поданою заявою (наказ №1 від 04.02.1988 загал. збори к-ків), а 28.03.1992р. звільнено з членів колгоспу згідно з поданою заявою (наказ №2 від 08.02.1992 рішення загал.збор. к-ків). Таким чином, вказані записи містять назву підприємства, у даному випадку колгоспу, до якого позивача було прийнято на роботу, а, отже, твердження відповідача про відсутність такої назви не відповідає дійсності.
Тим більше, відносно цього періоду роботи у розділі «Трудова участь в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 наявні записи про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві (колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області) та його фактичне виконаний позивачем.
Крім того, робота позивача у цей період у колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області підтверджено архівними довідками КУ «Трудовий архів Солонянського району» від 06.02.2017р. №П-06 та від 06.02.2017р. №П-05, а також витягом з Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників с. Березнуватівка бр №2 том №4, які надавалися як суду, так і відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, проте, безпідставно не враховані останнім.
Відсутність у записі №4 від 28.03.1992р. трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з колгоспу ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області посилання на статтю КЗпП, на підставі якої відбулося звільнення позивача, жодним чином не перешкоджає встановленню факту роботи ОСОБА_1 у цьому колгоспі протягом періоду з 01.11.1987р. по 28.03.1992р. і не може бути підставою для відмови у зарахуванні цього періоду роботи позивача до його загального стажу, тим більше, що це підтверджено і іншими наданими останнім документами у їх сукупності.
Так само і відсутність у записі №7 від 14.10.1992р. трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з Солонянської райсільгоспхімії Дніпропетровської області посилання на статтю КЗпП, на підставі якої відбулося звільнення позивача, жодним чином не перешкоджає встановленню факту роботи ОСОБА_1 у цьому підприємстві протягом періоду з 16.04.1992р. по 14.10.1992р., підстав прийняття його на роботу та звільнення з неї, які зазначені у трудовій книжці, і не може бути підставою для відмови у зарахуванні цього періоду роботи позивача до його загального стажу, оскільки, як зазначалося вище, за приписами Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця, і допущення такою уповноваженою особою певних незначних недоліків у здійсненні цих записів, які не перешкоджають встановлення періоду роботи і підприємства, на якому вона мала місце, не може позбавити працівника права на зарахування такого періоду до його загального стажу.
За вищевикладених обставин, є безпідставними і висновки відповідача про неможливість зарахування до загального стажу позивача періоду його роботи колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області, перейменованому 29.01.1995р.в КСП «Надія», з 29.01.1995р. по 20.04.1997р. через те, що в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 є виправлення у даті звільнення позивача та неповністю записано дату наказу №4 про звільнення, тим більше, що цей період роботи підтверджено записами у розділі «Трудова участь в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві (КСП «Надія») та його фактичне виконаний позивачем, а також архівними довідками КУ «Трудовий архів Солонянського району» від 06.02.2017р. №П-06 та від 06.02.2017р. №П-05, а також витягом з Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників с. Березнуватівка бр №2 том №4, які надавалися як суду, так і відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, проте, безпідставно не враховані останнім.
Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець.
Враховуючи наведене, суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем частково виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою підставою для відмови позивачеві у зарахуванні цих періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
Суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення записів у його трудовій книжці відносно спірних періодів роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.
За наведених обставин, суд доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість спірного рішення відповідача в частині не зарахування вищевказаних періодів роботи ОСОБА_1 до його загального стажу та про необхідність зобов`язання пенсійного органу провести таке зарахування, а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Разом з тим, суд вважає за можливе лише частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправним рішення відповідача про відмову у зарахуванні до загального стажу позивача періодів його роботи за 1988рік - 31.08.2001 року, зазначених в архівній довідці №П-05 від 06.02.2017 року, виданій КУ «Трудовий архів Солонянського району», та про зобов`язання здійснити таке зарахування, з огляду на наступне.
Як слідує, зі спірного рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач зазначив в ньому про неможливість зарахування до загального стажу ОСОБА_1 періодів з 1988р. по 31.08.2001р., оскільки в архівній довідці №П-05 від 06.02.2017 прізвище на українській мові « ОСОБА_2 », проте у паспорті « ОСОБА_3 ».
Стосовно зауваження відповідача щодо відмінності у написанні прізвища позивача в деяких архівних документах (написання літери «и» замість літери «і») суд зазначає, що у своїй сукупності надані документи надають можливість встановити, що наявність такої орфографічної помилки не спростовує факт роботи позивача у колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області, перейменованому в КСП «Надія», зокрема, у періоди з 01.11.1987р. по 28.03.1992р., з 15.10.1993р. по 29.01.1995р. та з 29.01.1995р. по 20.04.1997р., оскільки цей факт також підтверджено записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , а також записами в Книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспників с. Березнуватівка бр.№2 том №4, які відповідають записам цієї трудової книжки.
Водночас, як зазначалося вище, суд вже дійшов висновку про наявність підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01.11.1987р. по 28.03.1992р. та з 29.01.1995р. по 20.04.1997р. у колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області, перейменованому в КСП «Надія», до загального стажу позивача, отже, додатково зараховувати цей період, суцільно зазначаючи з 1988р. по 31.08.2001р., підстави відсутні.
Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 слідує, що невизнаний відповідачем як такий, що підлягає зарахуванню до загального стажу позивача, період з 29.01.1995р. по 20.04.1997р., є вирваним відрізком роботи ОСОБА_1 у колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області, перейменованому в КСП «Надія», оскільки фактично початком роботи позивача в колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області є 15.10.1993р., а 29.01.1995р. зазначено запис про реорганізацію колгоспу ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області в КСП «Надія» і продовження роботи позивача в ньому аж до 20.04.1997р.
Зважаючи на те, що період роботи ОСОБА_1 у колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області, перейменованому в КСП «Надія», з 15.10.1993р. по 20.04.1997р., в тому числі і з 29.01.1995р. по 20.04.1997р., підтверджено записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 та наданими архівними довідками і витягом з Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників с. Березнуватівка бр.№2 том №4, суд доходить висновку про безпідставність відмови відповідача зарахувати до загального стажу позивача періоду роботи з 15.10.1993р. по 29.01.1995р. у колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області, перейменованому в КСП «Надія», та про зобов`язання пенсійного органу здійснити таке зарахування, а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Враховуючи всі вище встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у зарахуванні вищевказаних спірних періодів роботи позивача до його загального стажу та про відмову в призначенні йому пенсії за віком, оформлене листом від 25.03.2020р. за №2945/03.05-17 «Повідомлення про відмову в призначенні пенсії» є протиправним, оскільки така відмова є необґрунтованою, прийнятою без урахування та оцінки всіх обставин, що мають значення при прийнятті цього рішення, та передчасною, а, отже, зважаючи на те, що права позивача порушені саме цим рішенням відповідача, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправним та скасування цього рішення, а також зобов`язання відповідача зарахувати вказані спірні періоди роботи позивача до його загального стажу.
Водночас, судом встановлено, що записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 не підтверджено факт роботи ОСОБА_1 у 1998 році та у 1999-2001 роках у колгоспі ім. Фрунзе Солонянського району Дніпропетровської області, перейменованому в КСП «Надія», як і не підтверджено цього факту архівними довідками та витягом з Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників с. Березнуватівка бр.№2 том №4, оскільки у цих документах зазначено, що в цей період ОСОБА_1 не робив у вказаному колгоспі, отже, підстави для зарахування цих періодів роботи до загального стажу позивача немає, тому у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.
Також суд відмовляє у задоволенні частини позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачеві пенсію з 10 березня 2020 року, з огляду на таке.
В рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст.2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.03.2020 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на положення вказаної статті та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 840,80 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього пропорційно до розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області коштів у сумі 560,54грн.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в зарахуванні спірних періодів роботи до загального стажу ОСОБА_1 та в призначенні йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оформлене листом від 25.03.2020р. за №2945/03.05-17 «Повідомлення про відмову в призначенні пенсії».
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 30.11.2020 року.

Суддя: О.М. Турова