Справа № 120/8425/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2021 р. Справа № 120/8425/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідач). За змістом позовних вимог позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на його заяву від 22.09.2020 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 2,5 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області із цільовим призначенням для іншого сільськогосподарського призначення (код цільового призначення 01.13);

зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2020 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області, площею 2,5 га із цільовим призначенням для іншого сільськогосподарського призначення (код цільового призначення 01.13) та надати обґрунтовану відповідь з урахуванням оцінки наданої судом у рішенні;

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 22.09.2020 звернувся через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради, із клопотанням (реєстраційний номер: 18) про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, яка знаходиться на території Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області у державній власності. Позивач вказав, що згідно з описом прийнятих документів зазначений термін виконання 23.10.2020, проте станом на дату подачі позовної заяви до суду, дозволу на виготовлення документації так і не отримав, так як і мотивованої відмови на заяву від 22.09.2020 від ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надіслано не було.

Позивач не погоджується із тим, що його клопотання не було розглянуте ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, додатково звертає увагу на порушення відповідачем строків, встановлених нормами ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), що передбачають надання дозволу або мотивованої відмови у його наданні протягом одного місяця з часу отримання клопотання. Бездіяльність полягає у неприйнятті відповідачем жодного із рішень (наказу) за результатами розгляду клопотання позивача, що стало підставою звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою від 04.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у відповідача належним чином завірені копії клопотання ОСОБА_1 від 22.09.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та доданих до нього документів. Крім того, встановлено сторонам строки для подачі заяв по суті справи.

22.01.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 3451/21), відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначає, що позивач звернувся з клопотанням до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (вх. № 23471/0/94-20 від 07.10.2020) стосовно надання в оренду земельної ділянки площею 2,5 га для іншого сільськогосподарського призначення (код цільового призначення 01.13). Листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.01.2021 № 31-2-0.3-423/2-21 позивачеві було повідомлено, що реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється у ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області за допомогою автоматизованої системи ведення діловодства "ДОК-ПРОФ", де клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою було внесено та зареєстровано в "ДОК-ПРОФ" за №23471/0/94-20 від 07.10.2020. У зв`язку з великим навантаженням дане клопотання розглянуто та опрацьовано з підготовкою наказу "Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою", пізніше встановленого терміну, однак на даний час не зареєстровано. Представник відповідача вказав, що після реєстрації даний наказ буде направлено до ЦНАП, про що позивача буде проінформовано.

Також у відзиві відповідач зазначив, що дана позовна вимога стосовно бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо неприйняття рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою не відповідають дійсності, оскільки дане клопотання та поданий пакет документів були розглянуті та підготовлено проект наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно надання в оренду земельної ділянки. Згідно норм чинного законодавства "бездіяльність це певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні дій, які вона повинна була і могла вчинити в силу покладених на неї посадових обов`язків". Однак, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області була вчинена дія, а саме надання листа 16.01.2021 № 31-2-0.3-423/2-21 на клопотання позивача.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 просив відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив на позов відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 22.09.2020 звернувся через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради із клопотанням (реєстраційний номер: 18) про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 2,5 га для іншого сільськогосподарського призначення (код цільового призначення 01.13), яка знаходиться на території Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області, що перебуває у державній власності. Згідно опису прийнятих документів, ГУ Держгеокадастру повинно було надати відповідь 23.10.2020, проте станом на дату подачі позовної заяви до суду, дозволу на виготовлення документації позивачем отримано не було. Позивач не погоджується із тим, що його клопотання не було розглянуте у місячний строк, що передбачено нормами ч. 3 ст. 123 ЗК України, а відповідачем не надано жодного із рішень (наказу). Враховуючи зазначене позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Положеннями статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель урегульовано ЗК України.

Згідно із п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначено у статті 124 ЗК України.

Так, у частині першій цієї статті закріплено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Окрім цього, положеннями частини 3 статті 123 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 123 цього Кодексу має розглянути клопотання громадянина у місячний строк прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

При вирішенні питання про надання або відмову у наданні вказаного дозволу відповідач здійснює владно-управлінські функції на підставі закону та від імені держави вирішує питання щодо передачі земельних ділянок у власність або користування громадянам.

Тобто, відповідне рішення є актом організаційно-розпорядчого характеру, що видається органом державної влади в процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України та спрямований на їх реалізацію.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі -Положення) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за №1391/29521.

Пунктом 8 Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

При цьому, згідно з пунктом 80 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55, накази (розпорядження) видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основної діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових питань.

У свою чергу, пунктом 123 вказаної Типової інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як відповіді на виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, дорученнях вищих посадових осіб, на запити, звернення, а також кореспонденцію Верховної Ради України, на виконання доручень установ вищого рівня, на запити інших установ, звернення громадян, запити на інформацію, а також як ініціативні та супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі наданні відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 14.08.2019 у справі № 480/4298/18, від 16.05.2019 у справі № 812/1312/18, від 06.06.2019 у справі № 812/922/16, від 10.10.2019 у справі № 814/1959/17.

Відповідної позиції також дотримується Велика Палата Верховного Суду, про що свідчать висновки, наведені у постанові від 28.11.2018 під час розгляду справи №820/4219/17.

Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву надано завірену копію листа від 16.01.2021 № 31-2-0.3-423/2-21, в якому зазначено, що позивачем було подано клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою за вх. № 23471/0/94-20 від 07.10.2020 стосовно надання в оренду земельної ділянки площею 2,5 га для іншого сільськогосподарського призначення на території Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області. Зазначено, що реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється у ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області за допомогою автоматизованої системи ведення діловодства "ДОК-ПРОФ", а клопотання ОСОБА_1 було внесено та зареєстровано в "ДОК-ПРОФ" за № 23471/0/94-20 від 07.10.2020. Вказано, що станом на даний час ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було підготовлено наказ, проте він ще не зареєстрований у зв`язку з великим навантаженням, дане клопотання було розглянуто та опрацьовано пізніше встановленого терміну виконання. Після реєстрації наказ буде направлений до ЦНАП, про що позивача буде проінформовано.

Проте слід зауважити, що відповідь ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, надана та підготовлена ОСОБА_1 лише 16.01.2021 (№ 31-2-0.3-423/2-21), тобто після того, як позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Суд звертає увагу, що клопотання позивача подавалось в рамках ЗК України, яким встановлено місячний строк на прийняття рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Суд критично оцінює посилання сторони відповідача на виготовлення проекту наказу як доказу вчинення ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області певних дій, адже такий проект є лише наміром, а не вчиненою дією. Крім того, такого проекту до відзиву не додано.

При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі №342/157/17.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що відповідач, отримавши клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою, не розглянув його у строки, встановлені ч. 3 ст. 123 ЗК України, не прийняв жодного відповідного процесуального рішення за наслідками розгляду такого клопотання, не надав суду доказів на спростування цього, суд дійшов висновку, що дані обставини підтверджують протиправну бездіяльність відповідача.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява N 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04 від 10.02.2010): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. від 09.12.1994, серія A,303-A, п. 29).

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні судом перевірено, зокрема, що вони вчинені відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із критеріїв зазначених у ч. 2 ст. 2 КАС України для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

З огляду на зазначене та враховуючи фактичні обставини справи, суд визнає протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо неприйняття по суті рішення у формі розпорядчого документу за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 від 22.09.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 2,5 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області із цільовим призначенням для іншого сільськогосподарського призначення (код цільового призначення 01.13) та, з метою ефективного засобу поновлення прав позивача, зобов`язує відповідача розглянути вказане клопотання, у порядку та відповідно до вимог ст. 123 ЗК України, та прийняти мотивоване рішення у формі наказу, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправним та зобов`язання вчинити дії підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов задоволено на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо неприйняття по суті рішення у формі розпорядчого документу за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 22.09.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 2,5 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області із цільовим призначенням для іншого сільськогосподарського призначення (код цільового призначення 01.13).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.09.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 2,5 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області із цільовим призначенням для іншого сільськогосподарського призначення (код цільового призначення 01.13), у порядку та відповідно до вимог ст. 123 Земельного кодексу України, та прийняти мотивоване рішення у формі наказу, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович