Справа № 357/283/21
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/283/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Бараєва А. В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Несвідоміна Олександра Павловича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адмінінстративним позовом до поліцейського батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Несвідоміна Олександра Павловича про скасування постанови, посилаючись на наступні обставини.

13 грудня 2020 року поліцейським БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП сержантом поліції Несвідоміним Олександром Павловичем було винесено постанову ДП18 № 780895 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255,00 грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, нібито перевищив дозволену швидкість в населеному пункту.

Частина 3 ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи, постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Ч. 3 ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Разом з тим, ст. 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 18-А, де розташований БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП. Проте, поліцейський Несвідомін О.П. положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу. При цьому, позивач ОСОБА_1 скориставшись своїм правом вимагав та заявляв клопотання про перенесення розгляду справи саме за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, з метою ознайомлення з матеріалами справи, надання характеристики своєї особи, з`ясування належно встановлених дорожніх знаків, інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та скористатись своїм правом на юридичну допомогу адвоката.

Але, поліцейський Несвідомій О.П. безпідставно відмовив в заявленому клопотанні та не надав навіть достатньо часу для виклику адвоката, при цьому вже виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, а лише тоді на вимогу позивача надав бланк пояснення та долучив його не до справи під час розгляду, а вже до винесеної постанови.

Несвідомій О.П. при винесені постанови також не врахував те, що відповідно до водійського посвідчення водійський стаж у ОСОБА_1 складає понад 24 роки і жодного разу не був притягнений до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та поліцейсьий чомусь відразу вирішив застосувати до ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу, не взявши до уваги норми ст. 24 КУпАП, яка говорить про те, за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватися ще такі адміністративні стягнення як попередження, яке передбачено ст. 26 КУпАП.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, не дослідивши докази і обставини справи, що вказані в ст. 33 КУпАП, Несвідомій О.П. суттєво порушив права ОСОБА_1 , а також позбавив позивача в основоположних правах на надання правової допомоги, а саме користуватися юридичною допомогою адвоката, що також вказано в ст. 268 КУпАП.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський Несвідомін О.П. не дав ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі. Крім того, інспектор Несвідомін О.П. проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, так як зафіксована швидкість автомобіля, яким рухався позивач, була зафіксована іншим поліцейським Іваніцьким Дмитром Олеговичем , який під час вимірювання швидкості пристрою TruCam утримував його в руці, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля з руки або обох рук з урахуванням вірогідної похибки, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху керованого позивачем автомобіля.

Отже, відповідач Несвідомій О.П. незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі на що наполягав заявляючи клопотання позивач ОСОБА_1 , позбавив позивача ОСОБА_1 можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП, про що неодноразово наполягав позивач ОСОБА_1 та порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст. 33, 278,279 КУпАП.

Просив суд скасувати постанову від 13.12.2020 року серії ДП18 № 780895 видану поліцейським БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП сержантом поліції Несвідоміним Олександром Павловичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності зач.1 ст.122 КУпАП та стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір ( а. с.1-6 ).

Ухвалою судді від 22.01.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Несвідоміна Олександра Павловича про скасування постанови було залишено без руху (а.с.17-19 ).

Ухвалою судді від 01 лютого 2021 року відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( виликом ) сторон ( а. с. 36-37 ).

2 березня 2021 року за вх. № 10079 судом отримано відзив на позовну заяву від відповідача Несвідоміна О.П. , в якому останній просив у позові відмовити в повному обсязі, обгрунтовуючи наступним.

Під час несення служби 13.12.2020 року відповідачем за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000517) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу Nissan X-Trail з номерним знаком НОМЕР_1 рухаючись близько 14:26 за адресою: Київська обл., автодорога Р-04,117 км., с. Шкарівка, рухався в зоні дії знаку 5.45 «початок населеного пункту», зі швидкістю 80 (вісімдесят) км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 (тридцять) км на год., чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Після чого було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію". Інспектор підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, надав доказ вчиненого правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Після чого водія було ознайомлено із доказами вчиненого правопорушення, було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Поліцейський Несвідомій О.П. виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 255 грн., відповідно до санкції статті. До постанови в якості доказу долучено відео та фото фіксацію транспортного засобу позивача за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000517), на якому зафіксовано факт перевищення позивачем встановлених Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму для населеного пункту, а також записи із нагрудних камер поліцейських ВС01479 та АІ00126. Також до Постанови додана пояснення позивача.

Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис вручено її копію.

Позивач надавши позов, обгрунтував свою позицію, проте не надав жоднгого доказу на її підтвердження.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу + - 2км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та зживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.2018 року.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТruСАМ», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/20055, виданого ДП «Укрметртест стандарт» від 15.11.2020 р. та чинного до 15.11.2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000517, є придатним до застосування.

Отже, факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеними компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, відеозапис приладу TruCam LTI 20/20 № 000517, на якому зафіксований факт правопорушення та відео з нагрудної камери поліцейського ВС 01479 та АІ 00126.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху та не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення водіями транспортних засобів встановленних обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, звертають особливу увагу на те, що обставини, викладені позивачем у своїй позовній заяві, стосовно незгоди останнього із вчиненим правопорушенням, повідомлення про це інспектора, не відповідають дійсності і спростовуються відеодоказами із нагрудної камери поліцейського ВС01479 та АІ00126, Твердження позивача про позбавлення його можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП також спростовуються доказами, доданими до постанови. Таким чином можна дійти висновку, що позивач свідомо вводить Суд в оману, викладаючи в своєму позові неправдиві свідчення, щоб уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення.

З вищенаведеного можна зробити висновок, що винесення постанови Відповідачем в порядку скороченого провадження на місці вчинення правопорушення Позивачем було здійснено відповідно та в межах чинного законодавства.

З огляду на викладене зауважують, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у тому числі щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

За приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справ і накладення штрафу інспектором поліції фактично відбувається у спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачені.

Отже, Відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Санкція статті КУпАП, відповідно до якої Позивача було притягнуто до відповідальності, не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки Позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Також зазначають, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було ( а. с. 43-48 ).

18 березня 2021 року за вх. № 13214 судом отримано відповідь на відзив, в якому позивач просив врахувати доводи та ухвалити рішення про задоволення позову повністю, мотивуючи тим, що при проведенні поліцейським фіксації швидкості його транспортного засобу, лазерний вимірювач швидкості TruCam знаходився у руках поліцейського, напарника Несвідоміна О.П. , що суперечить законодавству.

Також під час вимірювання швидкості його автомобіля з порушенням (приладом з рук без стаціонарного вмонтованого способу) та враховуючи те що в той день був туман, температура навколишнього середовища була близько 0°С, вважає що погодні умови могли вплинути на правильність показників виробу TruCam.

Поліцейський незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу порушив його права та не надав можливості скористатися правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, чим порушив порядок розгляду справи.

При цьому скориставшись своїм правом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення він виявив бажання скористатись правовою допомогою, вимагав та заявляв клопотання про перенесення розгляду справи саме за місцем знаходженням органу відповідно до ст. 276 КУпАП уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, так як це був вихідний день і за такий короткий час його захисник не міг прибути до населеного пункту Шкарівка, а також для ознайомлення з матеріалами справи, надання характеристики його особи, з`ясування належно встановлених дорожніх знаків, інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та скористатись своїм правом на юридичну допомогу захисника.

Також він заявляв, щоб поліцейський Несвідомій О.П. викликав адвоката з безоплатної правової допомоги до населеного пункту Шкарівка, але на його вимоги і клопотання Несвідомій О.П. відповів відмовою.

Вважає, що поліцейським не вжито жодних дій щодо надання йому можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Несвідомій О.П. безпідставно відмовив в заявленому клопотанні. А також поліцейський лише після того як вже виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, надав йому на його вимогу бланк пояснення та долучив його не до справи під час розгляду, а вже до винесеної постанови.

Отже, він не погоджується із зазначеним рішенням поліцейського, бо вважає себе невинним, постанову серія ДП18 №780895 від 13.12.2020 року вважає необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мали значення для справи, порушенням вимог норм чинного законодавства та процесуального права, порушенням прав особи, які надані їй законодавством.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 17.03.2021 року за вх.№ 13212 судом отримано заяву, в якій останній просив розглядати справу в подальшому без його участі у зв`язку з карантинними обмеженнями. Позовну заяву підтримує повністю та просить задовольнити.

Відповідач Несвідомін О.П. в судове засідання не з`явився, 16.03.2021 року за вх. № 12553 судом отримано заяву, в якій відповдач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та проводити розгляд справи без участі відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч. 4 ст. 229 КАС України ).

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом 19.01.2021 р., що підтверджується штампом суду ( а. с. 1 ), щодо оскарження постанови від 13.12.2020 р., не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, так як з адміністративним позовом до суду звернувся 16.12.2020 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим конвертом ( а. с. 12 ) та Описом ( а. с. 11 ), тобто у десятиденний строк, що передбачено вимогами ст. 286 КАС України.

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 13.12.2020 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В оскарженій позивачем постанові зазначено, що водій транспортного засобу Nissan X-Trail з номерним знаком НОМЕР_1 рухаючись близько 14:26 за адресою: Київська обл., автодорога Р-04,117 км., с. Шкарівка, рухався в зоні дії знаку 5.45 «початок населеного пункту», зі швидкістю 80 (вісімдесят) км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 (тридцять) км на год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася приладом TruCam ТС 000517. Поліцейський прийняв по справі рішення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. ( а. с. 7 ).

Оскаржувальна постанова про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ДП 18 № 780895 була винесена 13.12.2020 року поліцейським батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Несвідоміним Олександром Павловичем.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 12.4. Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до частини 1 статті ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач посилається на те, що при притягненні його до відповідальності інспектор патрульної служби діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 4 статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Встановлено, що позивач отримав оскаржувану постанову, про що мається відповідний підпис останнього в осаржуваній постанові.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень статті 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення статті 258 КУпАП не розповсюджувалися на статтю 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги статті 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, статті 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 статті 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 522/6111/16-а (№ К/9901/11751/18).

Так, позивач зазначає про незаконність використання поліцейським приладів із функціями фото- та відео фіксації не у автоматичному режимі, з чим суд не погоджується з огляду на таке.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року N 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/20055, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 15 листопада 2020 року та чинного до 15.11.2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000517, є придатним до застосування.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc, США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04 жовтня 2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, скаржником надано не було.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.

Будь-які формальні порушення, допущені відповідачем під час складання оскаржуваної постанови жодним чином не можуть спростовувати порушення позивачем правил дорожнього руху шляхом перевищення швидкості руху в межах населеного пункту.

Також, не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення, факт можливого ненадання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП, оскільки дані недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та нівелювати встановлені працівниками поліції порушення Правил дорожнього руху.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 753/4366/17.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення від 13.12.2020 року ДП 18 № 780895 за формою відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні того факту, що позивачем було виконано вимоги ПДР України, знижено швидкість, а посилання позивача на те, що така швидкість була знижена та він їхав з допустимою швидкістю, а саме 60 км/год жодним чином не підтверджено та належних доказів не надано.

Крім того, матеріали спрви не містять відомостей та відповідно не спростовано з боку позивача, що він дійсно керував вищезазначеним транспортним засобом та був 13.12.2020 року зупинений працівниками поліції.

Навпаки підтверджено позивачем, що він дійсно рухався на автомобілі Nissan в населеному пункті в с. Шкарівка та був зупинений працівниками поліції, що підтверджується доданими останнім до матеріалів справи поясненнями від 13.12.2020 року ( а. с. 8 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС Ураїни обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Стосовно посилань позивача щодо не надання йому з боку відповідача скористуватися правовою допомогою, суд не приймає такі доводи до уваги, так як законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Також, з боку позивача не надано належного доказу тому, що останній дійсно звертався та надав працівнику поліції відповідне письмове клопотання.

До того ж, працівники поліції не забороняли, а навпаки надавали позивачу таку можливість, зателефонувати та викликати адвоката.

Зазначене підтверджується та не спростовується оглянутими судом в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер поліцйських ВС01479 та АІ00126.

Також, на зазначених відео з нагрудних камер поліцейських, позивачу було роз`яснено причину зупинки, поліцейський представився та роз`яснив права.

Окрім цього, позивачу було надано для огляду на його вимоги підтвердженя вчинення останнім порушення правил дорожнього руху, перевищення швидкості, яке було зафіксоване приладом TruCam, а також надано позивачу для огляду свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/20055, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 15 листопада 2020 року та чинного до 15.11.2021 року, де лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000517, є придатним до застосування.

Отже, відеозапис, поданий також на підтвердження факту порушення правил дорожнього руху, є належним доказом, якщо в постанові є посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17.

З наявної в матеріах справи оскаржуваної постанови від 13.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ДП 18 № 780895 зазначено в пункті 8, що до постанови додаються: БК ВС 01479, АІ00126 ( відеозаписи з нагрудних камер поліцейських ), пояснення водія ( а.с. 31 ).

Тому, відомості, які містяться в відеозаписах з нагрудних камер поліцейських, які додані відповідачем до відзиву є належними доказами, які приймаються судом до уваги на яких міститься процесуальна послідовність винесення постанови та обставини, які мале місце 13.12.2020 року.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( стаття 72 КАС Ураїни ).

Згідно ч. 3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути залишено без змін, а позовна заява без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом позивач сплатив державне мито у розмірі 420,40 гривень, що підтверджується наявною квитанцією в матеріалах справи № 176Т002WL3 від 16.12.2020 року ( а.с.10).

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то і не підлягають стягненню з відповідача в рахунок державних асигнувань на користь позивача судові витрати понесені останнім при зверненні до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20, 72, 73, 77, 78, 122, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Несвідоміна Олександра Павловича про скасування постанови, - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Поліцейський батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Несвідомін Олександр Павлович ( адреса місцезнаходження: 09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, буд. 18-а ).

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2021 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов