Справа № 400/882/20
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/882/20

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв 12 червня 2020 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21 листопада 2019 року № Ф-2275-17, на суму 23 096,53 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року частково задоволено позовні вимоги, а саме визнано протиправною та скасовано вимогу від 21 листопада 2019 року № Ф-22751-17, на суму 2551,90 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, так як адміністративний суд позбавлений можливості частково скасовувати рішення суб`єктів владних повноважень та у результаті встановлення фактів порушення процедури прийняття відповідних рішень має скасувати такі рішення у повному обсязі.

Крім того, апелянтом зазначається, що податковим органом порушено строк обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у якому виникла недоїмка.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 05 травня 2004 року отримав статус фізичної особи-підприємця.

При цьому, з березня 2019 року позивач працював за цивільно-правовим договором в ТОВ «Коллаген Плюс», що підтверджується копією довідки, виданої ТОВ «Коллаген Плюс».

Відповідно до інформаційної системи ДПС за ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2019 року рахувалась недоїмка зі сплати ЄСВ, на суму 23 096,53 гривень.

Тому, 21 листопада 2019 року ГУ ДПС у Миколаївській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5481-17, якою ОСОБА_2 повідомлено про необхідність сплати 23096,53 грн. недоїмки з ЄСВ.

Не погоджуючись з правомірністю отриманої вимоги позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивачу протиправно нараховано частину боргу (недоїмки), визначену оскаржуваною недоїмкою, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно п. 4 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

При цьому, наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 1 розділу VI Інструкція, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Пунктом 2 вказаної Інстанції встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Пунктом 3 вказаної Інстанції встановлено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 вказаної Інстанції встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач не погоджується з правомірністю отриманої вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-2275-17 від 21 листопада 2019 року.

В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, позивачем не заперечується того, що він з травня 2004 року має статус фізичної особи-підприємця та не сплачував за себе з 2017 року, як за фізичну особу-підприємця, щомісячного мінімального страхового внеску.

Між тим, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що законодавцем встановлено обов`язок сплати фізичними особами-підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їхньої діяльності, починаючи з 2017 року.

Тому, колегія суддів вважає, що особа, зареєстрована як фізична особа-підприємець, яка не веде господарську діяльність та не отримує від неї доходів, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу.

В даному випадку, вказаний правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 03 грудня 2020 року (справа № 440/1256/19).

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач з березня 2019 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Коллаген Плюс» (за цивільно-правовим договором).

Так, за вказаний період за позивача сплачено ЄСВ, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду.

Між тим, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, на час виникнення спірних правовідносин нормативно не врегульовано.

Між тим, колегія суддів вважає, що особа, зареєстрована як фізична особа-підприємець, яка не веде господарську діяльність та не отримує від неї доходів, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

При цьому, у випадку коли особа є найманим працівником, така особа є застрахованою особою і платником єдиного внеску за неї виступає її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

В даному випадку, інше тлумачення законодавства щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС (ДФС) і зареєстровані як фізичні особи - підприємці (господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить принципам податкового законодавства та меті запровадженого державою страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19), постанові від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), постанові від 27 березня 2020 року (справа № 140/2214/19).

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового скасування оскаржуваної вимоги, в частині заборгованості з єдиного внеску, яку вже сплачено за позивача ТОВ «Коллаген Плюс».

Між тим, позивач зазначає, що судом першої інстанції помилково скасовано частину оскаржуваної податкової вимоги, так як часткове скасування вимоги податкового органу свідчитиме про перебирання судом на себе функцій податкового органу щодо визначення спірної суми недоїмки.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком позивача, так як спірним у даній справі є не питання права (наявність дискреції контролюючого органу), а питання факту встановлення наявності чи відсутності заборгованості у платника податку, підтвердження визначеного розміру суб`єктом владних повноважень розміру такої заборгованості.

Тому, колегія суддів вважає, що перевіряючи правомірність оскаржуваної вимоги суд має право встановити точну суму заборгованості, яка протиправно нарахована податковим органом, а як наслідок скасувати оскаржувану вимогу у відповідній частині.

Між тим, як зазначено вище, маючи статус фізичної особи-підприємця, позивач мав сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у позивача виник обов`язок зі сплати єдиного внеску у спірному періоді на підставі вищевикладених вимог законодавства, а не після отримання оскаржуваної вимоги податкового органу.

Тому, колегія суддів вважає помилковими посилання позивача на порушення строку формування оскаржуваної вимоги, так як така вимога лише констатує факт наявності у позивача відповідної заборгованості, а не створює останню.

Більш того, колегія суддів зазначає, що законодавцем встановлено обмеження щодо можливості застосування строків давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені зі сплати єдиного внеску.

Між тим, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.