Справа № 320/11189/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року справа №320/11189/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у здійсненні перерахунку та виплати доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 у відповідності до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок, донарахувати та виплатити доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018, - у розмірі двох мінімальних заробітних плат у відповідності до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, з урахуванням раніше сплачених сум.

Позов мотивовано безпідставністю відмови відповідачем у нарахуванні та виплаті позивачу, як особі, яка є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, у період з 01.04.2014 по 02.08.2014 пенсії у розмірі, встановленому статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки у вказаний період законодавством не обмежувалось пряме застосування зазначеної норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач зазначає, що є непрацюючим пенсіонером та проживає зоні добровільного відселення, а тому, враховуючи рішення Конституційного Суду № 6-р/2018, з 17.07.2018 має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії, як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Ухвалою суду від 16.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що останній правомірно відмовив позивачу у задоволенні заяви щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, оскільки Рішенням Конституційного суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № З-рп/2012 підтверджена законність повноважень Кабінету Міністрів України встановлювати розміри пенсійних виплат.

Отже виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Кабінету Міністрів України № 745 і № 1210 здійснюється в розмірі, визначеному цими нормативними актами.

Відповідач відмічає, що в матеріалах пенсійної справи відсутні будь-які рішення суду, які зобов`язують управління здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.04.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 року.

Також у відзиві наголошено на пропуск позивачем встановленого Кодексом адміністративного судочинства України шестимісячного стоку звернення до адміністративного суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач є непрацюючим пенсіонером з 11.11.2003 року (пенсійне посвідчення, трудова книжка), має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи Категорія 3 (чорнобильське посвідчення стверджує), проживає та зареєстрований в населеному пункті, який відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до 3 зони - гарантованого добровільного відселення (довідка сільської ради додається), перебуває на обліку у Таращанському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Київській області та отримує пенсію за віком.

Згідно статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, позивач має право на підвищення до пенси як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони добровільного гарантованого відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат, з огляду на наступне.

Починаючи з 2011 року, Законом України «Про Державний бюджет України » на відповідний рік встановлювались певні обмеження щодо застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями Закону №796-ХІІ, а саме вони визначалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, постановами №№ 745 і 1210.

Натомість, з 1 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року №719-УП «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон №719-VII) не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру за ст. 39 Закону №796-ХІІ.

Водночас, Законом України від 31 липня 2014 року №1622-VIІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон №1622-VII), який набрав чинності 03 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону №719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону №796-ХІІ над підзаконним нормативно-правовим, з 1 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року нарахування та виплата доплати до пенсії мені як непрацюючому пенсіонеру за проживання на території зони добровільного гарантованого відселення повинно було здійснюватися у розмірі передбаченому саме ст. 39 Закону №796-ХІІ.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №619/2262/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366914), від 19 червня 2018 року у справі №344/14522/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР- 74820849) та від 11.09.2018 у справі №522/6810/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -76397714).

Окрім того, у зв`язку із внесенням змін до Закону №796-ХІІ Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-УІІІ (далі - Закон №76-УІІІ), статтю 39 Закону №796-ХІІ було виключено. Так, з 1 січня 2015 року було припинено моє право на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Проте, 17 липня 2018 року Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 вказані зміни було визнано неконституційними.

А згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18.03.2020 у справі №240/4937/18 (показова справа), з 17.07.2018 відновила дію редакція статті 39 Закону №796-ХІІ, яка була чинною до 01.01.2015.

Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17.07.2018 №6-р/2018 відновлено моє право на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ, а саме в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

В зв`язку з тим, що розмір отримуваних мною доплат в зазначений період 2014 року та з 17.07.2018 року не відповідали розміру визначеному Закону № 796-ХІІ, позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням провести перерахунок, донарахувати та виплатити підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 Закону № 796-ХІІ у розмірі, що дорівнює 2 мінімальним заробітним платам за період 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 17.07.2018.

Головне управління Пенсійного фонду України Київської області (Таращанський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) листом-відповіддю від 05.10.2020 №8330-12285/Ф-02/8-1000/20 повідомило позивача про те, що немає підстав нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії відповідно до ст.39 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дана стаття з 01.01.2015 року втратила чинність. Позивачу ж виплачується додаткова пенсія відповідно до постанови КМУ №1210.

Отже, виплати, які передбачені позивачу ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідачем, починаючи з 2011 року, проводилися відповідно до постанов КМУ, що визнається і самим відповідачем в його листі-відповіді, а тому, в силу ст. 78 КАСУ, цей факт не потребує доказуванню.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Ст. 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України в своїй діяльності керуються Конституцією України та Законами України. Виходячи із загального законодавства України, закони мають вищий юридичний статус у порівнянні з нормативними актами Кабінету Міністрів України.

За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії слід застосовувати норми ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року, а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом моїх прав.

Позивач вважає, що відповідач, відмовляючи в проведенні таких доплат до пенсії грубо порушує законодавство та його права.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті доплати до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення у відповідності до ст. 39 Закону №796, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, та з 17.07.2018, вичерпавши тим самим можливість досудового врегулювання спору, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої - третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про порушення саме свого права на проведення перерахунку належних виплат за період з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року та з 17.07.2018 позивачу стало відомо лише з листа-відповіді (відмови фактично) відповідача від 05.10.2020 №8330-12285/Ф-02/8-1000/20.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №522/6810/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397714), в якій вказано, що строк звернення до суду слід обчислювати з моменту отримання відмови органу Пенсійного фонду України у перерахунку та виплати пенсії.

До отримання цієї відповіді позивач вважала та була переконана, що УПФУ при здійсненні нарахування пенсії беззастережно дотримується діючого законодавства, оскільки воно є державним органом покликаним на забезпечення соціального захисту кожного пенсіонера, а тому у своїй роботі керується Конституцією України та діючими законами і розмір моєї пенсії, з усіма її складовими, теж обрахований вірно, не суперечить їм.

Приводом же для письмового звернення до відповідача стало те, що позивач дізналася, що 18.03.2020 Верховним Судом розглянуто справу, як зразкову, в якій було встановлено факт невірного визначення УПФУ розміру доплат до пенсії визначених ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року, пенсіонерам, які проживають в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. При подальшому вивченні цього питання та консультування у юриста позивачем також було з`ясовано, що і в 2014 році також У ГІФУ виплачували пенсії в невірному розмірі.

Крім того, частина 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Оскільки, виплата мені пенсії в невірному розмірі за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 є наслідком протиправних дій суб`єкта владних повноважень, на спірні відносини не поширюється дія строкових обмежень в три роки, передбачених Законом №1058-1V. у тому числі, й щодо строку звернення до адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 29.11.2019 у справі №608/957/16-а.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовною заявою.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також і частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-УІІІ передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., тому суд, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 840,80 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () у здійсненні перерахунку та виплати доплати до пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 у відповідності до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області () здійснити перерахунок, донарахувати та виплатити доплату до пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018, - у розмірі двох мінімальних заробітних плат у відповідності до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, з урахуванням раніше сплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.