Справа № 752/1272/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/1272/20 Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

19.05.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просив:

визнати дії посадових осіб відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії протиправними;

скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком;

зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком з 02 січня 2019 року - дня звернення позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю відмови у призначенні пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково:

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладене у листі від 09 серпня 2019 року № 180662/03 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02 січня 2019 року - дня звернення ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУ ПФУ в м. Києві, викладене у листі від 09 серпня 2019 року № 180662/03 про відмову у призначенні позивачу пенсії підлягає скасуванню, оскільки, по-перше, загальний страховий стаж позивача, ураховуючи записи в трудовій книжці, становить більше, ніж передбачено в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

По-друге, відповідач, незважаючи на витребування судом ухвалами від 21 травня 2020 року, від 17 червня 2020 року та від 26 серпня 2020 року документів, які були враховані під час надання відповіді від 09 серпня 2019 року № 180662/03, детального розрахунку страхового стражу позивача, в якому має бути зазначено, який саме страховий стаж врахований відповідачем під час надання відповіді від 09 серпня 2019 року № 180662/03, а також який стаж не був врахований, і з яких підстав, відповідачем не надав жодних доказів підтверджуючих правомірність зарахування позивачу стаж лише у розмірі 23 років 8 місяців та 12 днів, а також того, який саме стаж позивача та за який період ним враховано, а який ні і на якій підставі.

Зважаючи на задоволення основної вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для похідної позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком з 02 січня 2019 року - дня звернення позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, суд першої інстанції дійшов висновку, що повним та достатнім способом захисту прав позивача в оскаржуваних правовідносинах є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві, викладеного у листі від 09 серпня 2019 року № 180662/03.

ГУ ПФУ в м. Києві, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також не в повній мірі з`ясовані обставини справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в силу вимог статті 24, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком, оскільки позивачем для розгляду були подані наступні документи: копія паспорта, копія ідентифікаційного номера, трудова книга, копія військового квитка.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу виповнилося 60 років.

Згідно трудової книжки позивача (т. 1 а.с. 7-8), у період:

з 03 лютого 1977 року по 07 травня 1977 року позивач працював машиністом автокрану та звільнений у зв`язку з призовом на військову службу;

з 13 травня 1977 року по 31 травня 1979 року позивач проходив військову службу;

з 25 липня 1979 року по 09 вересня 1982 року позивач працював машиністом автомобільного крану;

з 15 вересня 1982 року по 08 листопада 1988 року працював трубокладом;

з 09 листопада 1988 року по 04 вересня 1990 року позивач працював майстром;

з 05 вересня 1990 року по 04 жовтня 1993 року працював вогнетривником;

з 04 січня 1994 року по 04 липня 1995 року позивач працював паркетником;

з 06 липня 1995 року по 27 листопада 1999 року працював паркетником в ТОВ «Фалкон-Киев», у тому числі у період з 22 червня 1997 року по 06 березня 1998 року в ТОВ «Кім ЛТД»;

з 23 грудня 1999 року по 20 березня 2013 року позивач працював директором підприємства;

з 16 вересня 2011 року по 14 лютого 2012 року працював охоронником.

За результатами розгляду заяви позивача від 02 січня 2019 року № 10 щодо призначення пенсії за віком, відповідач листом від 09 серпня 2019 року № 180662/03 (т. 1 а.с. 9-10) повідомив позивачу, що його страховий стаж згідно з наданими документами та даними про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу складає 23 роки 8 місяців та 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, з огляду на що позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

За змістом статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

За таких обставин, досягнення позивачем 01 січня 2019 року 60-ти річного віку є підставою для призначення пенсії за віком.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зважаючи на вимоги наведених норм у сукупності з наявними у трудовій книжці позивача записами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що загальний страховий стаж позивача становить більше, ніж передбачено в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

В той же час, на спростування встановлених обставин, відповідач не надав, ані суду першої інстанції, ані апеляційної інстанції жодних доказів та/або пояснень, як і не наведено мотивів неможливості їх подання.

Фактично відповідач обмежився лише викладенням норм права, необхідних до застосування у даних правовідносинах, з резюмуючим висновком про те, що стаж становить 23 роки 8 місяців та 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону.

Відтак суд першої інстанції цілком правомірно витребовував у відповідача пояснення та детальний розрахунок з вказівкою на періоди страхового стражу позивача, що не були враховані, і з яких підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. У даній справі суб`єктом владних повноважень не надано доказів для підтвердження обставин, про які він стверджує.

Відсутність у матеріалах справи доказів, що спростовують висновки суду першої інстанції, позбавляє суд апеляційної інстанції дійти протилежного висновку.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і пенсійний орган, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Повне судове рішення складено 17.03.2021 року.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів:О.В. Карпушова
Л.В. Губська
О.В. Епель