Справа № 640/5253/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Київ №640/5253/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомДепартаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання неправомірними дій, протиправним та скасування рішення
встановив:

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: вул. Різницька, 11-Б, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код юридичної особи: 34979022) Лазюка Д.М. з винесення постанови від 05 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №62920298 та скасувати постанову державного виконавця Печерського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: вул. Різницька, 11-Б, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код юридичної особи: 34979022) Лазюка Д.М. від 05 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №62920298 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 29 липня 2020 року №826/8693/17, яким зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «КІОД-1» (; 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 16, літ. «А») знести будинок охорони та перехід між цокольним поверхом гуртожитку та нежитловою будівлею на вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі №826/8693/17, залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року, позов Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «КІОД-1» (; 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 16, літ. «А») знести будинок охорони та перехід між цокольним поверхом гуртожитку та нежитловою будівлею на вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва.

На виконання вказаного рішення суду був виданий 29 липня 2020 року виконавчий лист.

Задля примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі №826/8693/17, позивач звернувся до Печерського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), постановою державного виконавця якого від 02 вересня 2020 року було відкрито виконавче провадження ВП №62920298, а 09 листопада 2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

Утім, у подальшому на адресу Департаменту від державного виконавця надійшла вимога від 09 листопада 2020 року №62920298/20, якою державний виконавець вимагав від Департаменту як стягувача у виконавчому провадженні ВП №62920298, забезпечити самостійне виконання виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 29 липня 2020 року №826/8693/17. В зв`язку з цим позивачем було подано скаргу від 27 листопада 2020 року на дії державного виконавця Лазюка Д.М. , однак відповіді на скаргу позивачем не отримано.

З Автоматизованої системи виконавчих проваджень позивачу стало відомо, що державним виконавцем стосовно боржника постановами від 03 грудня 2020 року та 21 грудня 2020 року застосовувались штрафні санкції.

18 лютого 2021 року на адресу Департаменту надійшла постанова державного виконавця від 05 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП №62920298 відповідно до вимог пункту 11 частини першої статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає постанову державного виконавця від 05 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП №62920298 протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що державним виконавцем в силу статті 121-1 Конституції України не вчинені всі необхідні для примусового виконання рішення дії, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». До того ж, визначений статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» перелік прав державного виконавця не є вичерпним.

Не вчинивши всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду та закінчивши виконавче провадження ВП №62920298, державний виконавець тим самим надав можливість боржнику, який виконав будівельні роботи з порушенням законодавства у сфері містобудування, уникнути виконання рішення суду та встановленого таким рішенням зобов`язання. До того ж, в результаті закінчення виконавчого провадження припинено дію, зокрема, накладеного арешту на кошти боржника. В той же час зняття обмежувальних заходів у виконавчому провадженні надає можливість боржнику уникнути виконання рішення суду та не стимулює боржника на вчинення дій щодо відновлення становища, яке зумовлювало б скасування таких обмежень.

Зважаючи на викладене позивач звернувся із заявленим позовом до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16 березня 2021 року.

У судове засідання 16 березня 2021 року прибув представник позивача, який підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача не прибув. Подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав матеріали виконавчого провадження.

Так відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зокрема вказав на те, що порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження». Стаття 63 Закону є імперативною нормою, тобто не надає свободу вибору поведінки державному виконавцю, а прямо вказує які дії він повинен зробити. Між іншим, у відповідності до положень цієї статті, у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Державним виконавцем вчинені всі дії, які передбачені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження». Боржником рішення самостійно не виконано, стягувач відмовився виконувати рішення, про що зазначає в своїй скарзі від 27 листопада 2020 року.

За наведених обставин відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд за згодою представника позивача ухвалив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом на примусовому виконанні у Печерському РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував виконавчий лист №826/8693/17, виданий Окружним адміністративним судом міста Києва 29 липня 2020 року щодо примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року.

За вказаним виконавчим листом боржника, Товариство з обмеженою відповідальністю «КІОД-1», зобов`язано знести будинок охорони та перехід між цокольним поверхом гуртожитку та нежитловою будівлею на вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва.

Загальний порядок виконання рішень немайнового характеру врегульований положеннями статей 63-67 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Позивачем не заперечується, що державним виконавцем у відповідності з положеннями вищенаведених норм статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» застосовувались до боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю «КІОД-1», штрафні санкції відповідними постановами за невиконання рішення суду.

Також позивачем не спростовуються дії відповідача з приводу направлення державним виконавцем на адресу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві подання (повідомлення) про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Утім позивач не погоджується із винесеною державним виконавцем відповідно до пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» 05 лютого 2021 року постановою про закінчення виконавчого провадження, яку власне і оскаржує одночасно з діями відповідача щодо винесення цієї постанови.

Верховний Суд, зокрема у постанові від 04 вересня 2019 року справа №286/1810/17, зауважив, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа, в той же час, застосовуючи принцип верховенства права, рішення судів є обов`язковими до виконання, відповідно мають бути забезпечені належним виконанням.

Відповідач у відзиві стверджував, що ним вчинені всі необхідні дії, передбачені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», що не заперечується судом та позивачем.

Однак, як вірно наголосив представник позивача, повноваження державного виконавця при вчиненні виконавчих дій з примусового виконання рішень не обмежуються лише нормами згаданої вище статті.

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини третьої цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно частини четвертої та п`ятої цієї статті вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

З наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження не вбачається з`ясування державним виконавцем зазначених вище обставин та вчинення наведених заходів, а відтак суд дійшов висновку про невжиття відповідачем усіх можливих заходів, які б в сукупності виключали можливість подальше перебування виконавчого провадження 62920298 на виконанні у відповідача.

Як за основу, що унеможливлює подальше перебування на виконанні у державного виконавця виконавчого листа №826/8693/17, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 29 липня 2020 року, виконавець вказував на положення статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої боржник зобов`язаний вчинити певні дії, тобто, на переконання відповідача виконати рішення суду без участі боржника неможливо.

З огляду на такі доводи відповідача судом сприймаються критично дії відповідача щодо виставлення вимоги від 09 листопада 2020 року №62920298/20 стягувачу, в якій державний виконавець вимагав «…Стягувачу (Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити самостійне виконання Виконавчого листа №826/8693/17 від 29.07.2020 Окружного адміністративного суду м. Києва про знесення будинок охорони та перехід між цокольним поверхом гуртожитку та нежитловою будівлею на вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва. 2. Повідомити Відділ про стан виконання Вимоги…». Більше того, у вказаній Вимозі попереджено, що «За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили винні особи несуть кримінальної відповідальності згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України».

У відзиві на позов відповідач вказував: «Державним виконавцем зроблено всі дії, які передбачені ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження». Боржником рішення самостійно не виконано, стягувач відмовився виконувати рішення…».

Визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Аналогічні норми визначені частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Як наголошено вище, примусове виконання рішень покладено законодавством на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців, а не на, зокрема, стягувачів.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» саме виконавець має вживати всіх можливих заходів задля примусового виконання рішення.

З огляду на матеріали виконавчого провадження ВП №62920298 та встановлені судом обставини, викладені вище, на переконання суду, державний виконавець передчасно дійшов висновку про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: вул. Різницька, 11-Б, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код юридичної особи: 34979022) Лазюка Д.М. з винесення постанови від 05 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №62920298 та скасувати постанову державного виконавця Печерського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: вул. Різницька, 11-Б, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код юридичної особи: 34979022) Лазюка Д.М. від 05 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №62920298 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 29 липня 2020 року №826/8693/17, яким зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «КІОД-1» (; 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 16, літ. «А») знести будинок охорони та перехід між цокольним поверхом гуртожитку та нежитловою будівлею на вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва.

Стягнути на користь Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4В, ) за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б, ) понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 4540,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко