Справа № 640/18675/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2021 року м. Київ №640/18675/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у видачі довідки (розрахунку) вартості невиданого речового майна ОСОБА_1 за період служби позивача до дня звільнення включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати довідку (розрахунок) вартості невиданого речового майна ОСОБА_1 за період служби позивача до дня звільнення включно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відмова відповідача у видачі довідки за недоотримане речове майно є протиправною, оскільки при звільненні та виключенні його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, питання щодо виплати йому грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно в наказі про звільнення відображено не було, довідку про вартість неотриманого речового майна йому надано не було.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Наголошує, що позивач під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на речовому забезпеченні, з моменту зарахування до лав вказаної військової частини, не перебував, оскільки при зарахуванні до військової частини в 2007 році не надав речовий атестат, який є підставою для зарахування військовослужбовця на речове забезпечення до військової частини.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з липня 2007 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02 липня 2007 року № 0106) та був звільнений з лав Збройних Сил України 28 вересня 2018 року (наказ Міністра оборони України від 21 вересня 2018 року № 97Рт).

До військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 прибув з розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , де перебував з 31 липня 2001 року на підставі Наказу заступника Міністра оборони України Командувача сухопутними військами Збройних сил України від 31 липня 2001 року №143.

Як вбачається з наказу заступника міністра оборони України Командувача сухопутними військами Збройних сил України від 31 липня 2001 року №143 при зарахуванні у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 з 31 липня 2001 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

В подальшому, при зарахуванні до військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2007 року №0153 зараховано до всіх видів забезпечення, в той же час, як вбачається з матеріалів справи речовий атестат позивачем до військової частини НОМЕР_1 останнім не надано.

Полковника ОСОБА_1 , начальника 3 відділу 1 служби 2 управління 1 департаменту військової частини НОМЕР_1 , 21 вересня 2018 року звільнено наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №97Рт з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», та з 28 вересня 2018 року виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного у місті Києві військового комісаріату.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 вересня 2018 року №218ДСК з 28 вересня 2018 року позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В той же час, при звільненні позивачу не виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

Позивач 24 червня 2020 року звернувся із заявою до військової частині НОМЕР_1 стосовно надання довідки про вартість речового майна, що належало до видачі на день звільнення, яка визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Листом військової частини НОМЕР_1 від 22 липня 2020 року №222/7Д/1518 позивачу надана відповідь, що відповідно до абзацу 6 пункту 2.21 розділу 2 Порядку відпустку речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 31 січня 2006 р. № 45, який був чинний на момент зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 , підставою для зарахування на речове забезпечення військовослужбовців є атестат на речове майно і наказ командира військової частини.

Вважаючи бездіяльність щодо не видачі довідки про вартість речового майна протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Частина друга статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України 29 квітня 2016 року №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яка визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Відповідно до пункту 19 Розділу II цієї Інструкції у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, виду Збройних Сил, ОК, ВМС окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). В атестаті відображається забезпеченість речовим майном, а також вказуються номер і дата видачі атестата на льотно-технічне обмундирування, якщо воно було видане військовослужбовцю (команді, підрозділу, військовій частині, з`єднанню).

Згідно із абзацом 6 пункту 21 Розділу II Інструкції підставою для зарахування на речове забезпечення підрозділів, окремих команд та окремих військовослужбовців є атестат на речове майно і наказ командира військової частини.

Пунктом 15 Розділу III Інструкції у разі переведення офіцерів, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, для подальшого проходження служби до інших Міністерств та відомств військовослужбовцю за попереднім місцем служби видається речове майно, яке належало до видачі за строками носіння на день переведення.

У випадках, коли за новим місцем служби (при переведенні в межах Збройних Сил) встановлено форму одягу іншого зразка, військовослужбовцю за попереднім місцем служби речове майно не видається, а виписується атестат на речове майно, отримане до дня виключення його зі списку військової частини.

За новим місцем служби військовослужбовець забезпечується речовим майном на підставі речового атестата з урахуванням попередньо виданого речового майна з дня включення його до списку особового складу військової частини.

Аналіз наведеного свідчить про те, що підставою для зарахування військовослужбовця на речовий облік є речовий атестат, який надається військовослужбовцю при переході на нове місце проходження військової служби. Суд зазначає, що вказана Інструкція не містить підстав для відмови військовослужбовцю у видачі речового атестату при переході на службу у іншу військову частину.

В той же час, на момент зарахування ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 у липні 2007 році діяв порядок речового забезпечення військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів Збройних Сил та інших військових формувань, а також військових ліцеїстів у мирний час визначає Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444.

Згідно з пунктом 2 Положення (у редакції, чинній на час звільнення позивача) метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу.

Пунктом 12 Положення (у редакції, чинній на час звільнення позивача) передбачено, що військовослужбовцям речове майно особистого користування видається за нормами забезпечення речовим майном у мирний час №1 - 22 і 60, інвентарне майно - за нормами забезпечення №23 - 59 і 61 - 71.

Відповідно до пункту 27 Положення (у редакції, чинній на час звільнення позивача) військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. У разі звільнення у запас військовослужбовцю видається речовий атестат, який додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення військовослужбовець буде призваний із запасу, до його забезпечення зараховується раніше отримане речове майно.

За змістом пункту 2.19 Порядку відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 31 січня 2006 року №45 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2006 року за №125/11999 (далі - Порядок №45, у редакції, чинній на час звільнення позивача) у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, ОК (СВ, ВМС) окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). В атестаті відображається забезпеченість речовим майном, а також вказується номер і дата видачі атестата на льотно-технічне обмундирування, якщо воно було видане військовослужбовцю (команді, підрозділу, військовій частині, з`єднанню).

Військовослужбовцям миротворчого підрозділу у разі повернення до військової частини, яка формувала цей підрозділ, в атестаті робиться відмітка про строк проходження служби в цьому підрозділі з вказівкою кліматичної зони і норми, за якою проводилось забезпечення.

Атестати видаються:

окремим військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються в запас (відставку), командам і підрозділам - начальником речової служби військової частини;

військовим частинам, які входять до складу з`єднань, а також військовим частинам, які прикріплені до них на забезпечення, - заступником командира з`єднання з тилу;

окремим військовим частинам, які не входять до складу з`єднань, але прикріплені на речове забезпечення до ОК (СВ, ВМС), - начальником речової служби ОК (СВ, ВМС).

За змістом пункту 3.1.12 Порядку №45 (у редакції, чинній на час звільнення позивача) грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі (додаток 4), яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

З наведеного вбачається, що при зарахуванні до військової частини НОМЕР_1 для поставлення на речовий облік у зазначеній військовій частині окрім видачі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначено про зарахування військовослужбовця до списків особового складу та всіх видів забезпечення, такий військовослужбовець повинен надати речовий атестат, який виданий військовою частиною з якої військовослужбовець переведений прибув.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа Військової частини НОМЕР_2 від 19 жовтня 2020 року №116/10/20/3/597 при переведенні ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_3 у 2001 році, останньому виписаний речовий атестат та ОСОБА_1 знятий з речового забезпечення відповідно до наказу заступника Міністра оборони України командувача Сухопутними військами ЗСУ №143 від 31 липня 2001 року. Також зауважено, що облікова картка військового майна особистого користування знищена, у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

В той же час, при зарахуванні до військової частини НОМЕР_1 позивач не надав такий грошовий атестат, а вважав, що попередня військова частина повинна такий передати.

Проте, як вбачається з вищенаведеного такий грошовий атестат видавався позивачу, а не був переданий до військової частини НОМЕР_1 , зазначене також підтверджується наступним.

Військова частина НОМЕР_4 листом від 23 грудня 2020 року на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 04 грудня 2020 року повідомила суд про те, що ОСОБА_1 не перебував на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_4 . В підтвердження даного факту надано копії книг реєстрації облікових документів.

Військова частина НОМЕР_5 листом від 22 грудня 2020 року на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 04 грудня 2020 року повідомила суд про те, що запитувана інформація відсутня, оскільки знищена, у зв`язку з закінченням термінів зберігання.

Військова частина НОМЕР_1 на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 04 грудня 2020 року повідомила суд про те, що ОСОБА_1 не перебував на речовому забезпеченні у зазначеній військовій частині, в підтвердження даного факту надано обхідний лист полковника ОСОБА_1 , де в графі «Начальника речової служби військової частини НОМЕР_4 » зазначено, що на речовому забезпечення не перебував.

З наведеного вбачається, що жодних підтверджень передачі речового атестату позивачем не надано. А тому, при призначенні до військової частини НОМЕР_1 речовий атестат позивачем не наданий. Проте відповідно до пунктів 2.19 та 2.21 Порядку № 45 позивач при переведені з військової частини НОМЕР_6 до військової частини НОМЕР_1 повинен був надати до служби забезпечення відповідача (військова частина НОМЕР_7 ) витяг з наказу командира частини, а також отримати і здати речовий атестат, чого позивачем зроблено не було.

Згідно пункту 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку № 178).

З аналізу Порядку № 178 вбачається, що військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право тільки на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, у разі наявності такого права, а не самого речового майна.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням всього викладеного вище суд дійшов до висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 правомірно та у межах наданих останній повноважень відмовлено позивачу у видачі довідки (розрахунку) вартості невиданого речового майна, оскільки останній не перебував на такому забезпеченні у відповідача та не надав належних та допустимих доказів в підтвердження даної обставини.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач виконав покладений на нього обов`язок.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні останніх.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко