Справа № 200/4185/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 р. Справа№200/4185/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 листопада 2017 року; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 листопада 2017 року; 3) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного грошового забезпечення у розмірі 319,37 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 листопада 2017 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 листопада 2017 року. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі № 200/4185/20-а залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі № 200/4185/20-а залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі № 200/4185/20-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, скасовано в частині позовних вимог про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а справу у цій частині - направлено на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №122 від 15.11.2017 року по стройовій частині його звільнили з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби) частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та направлено на військовий облік до Дніпровського районного військового комісаріату м. Київ. Проте відповідачем йому не нараховано та не виплачено грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік.

09 березня 2021 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив наступне:

- відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року по справі 826/4965/18 встановлено, що грошове забезпечення при звільнення з військової служби в сумі 6004,26 грн. перераховано військовою частиною НОМЕР_1 15.12.2017 року на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 у КБ «Приватбанк». Середній заробіток за день складає 319,37 грн. Стягнено на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунків та документів при звільнені за період 16.11.2017 року по 14.12.2017 року у розмірі 8942,36 грн.;

- відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року по справі 200/10108/19-а зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та сплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку в розмірі 1000,00 грн., за відрахуванням обов`язкових платежів. Відповідно до довідки 116/14/4/806л від 05.05.2020 року розмір виплаченої підйомної допомоги за рішенням суду склав 7249,99 грн.;

- відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року по справі 200/7377/20-а визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 премії, щомісячної додаткової грошової винагороди, надбавки за виконання особливо важливих завдань за квітень 2017 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 премії за квітень 2017 року, щомісячної додаткової грошової винагороди за квітень 2017 року, надбавки за виконання особливо важливих завдань за квітень 2017 року з урахуванням висновків суду. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 500,00 грн.

Окрім того, позивач звернувся до Міністра оборони України із заявою про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період служби з 15.08.2016 року по 15.11.2017 року у військовій частині НОМЕР_1 на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» від 16 березня 2016 року № 178. Згідно відповіді начальника відділу організації забезпечення за класами постачання Командування Логістики Сухопутний військ Збройних Сил України полковника Дубчака, зазначена грошова компенсація буде виплачена йому після звернення з відповідною вимогою до керівництва військової частини НОМЕР_1 та внесення ними відповідних змін в його наказ про звільнення. На викання рекомендацій Начальника відділу організації забезпечення за класами постачання Командування Логістики Сухопутний військ Збройних Сил України полковника Дубчака, позивач звернувся з відповідною заявою до керівництва військової частини НОМЕР_1 з вимогою внести зміни в його наказ про звільнення та виплатити вище зазначеної грошової компенсації.

Також позивач зазначає, що сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період служби з 15.08.2016 року по 15.11.2017 року у військовій частині НОМЕР_1 складе мінімум 7970,32 грн. Загальна сума яка підлягає до сплати при звільненні з урахуванням рішень судів та рекомендації Верховного суду: 6 004, 26 грн. (при звільненні) + 7249,99 грн. (підйомні) + 8942,36 грн. (За невикористану відпустку 2016-2017 років) + 6637,00 грн. (недоплачена зарплата за квітень 2017 року) = 28833,51 грн.; 28833,51 грн. - 100%; 6 004, 26 грн. x; X= 20, 82 %.

Якщо врахувати невиплачену компенсацію за неотримане речове майно 7970,32 грн., то 28833,51 грн. + 7970,32 грн. = 36803,83 грн. 100%; 6 004, 26 грн. x; X= 16,31 % - виражена у відсотках частина виплаченої при звільнені суми, від загальної суми яка підлягає сплаті при звільнені.

Отже на думку позивача сума затримки розрахунку при звільненні повинна розраховуватися за формулою: N = (319,37 x Ad - n1 n2) - 16, 31 %, де 319,37 середній заробіток за день; N - сума затримки розрахунку при звільненні яка підлягає сплаті; Ad - кількість днів затримки розрахунку при звільненні починаючи з 14.12.2017 (28 вересня 2018 року справа № 826/4965/8) по день фактичного розрахунку; n1 - 1000 грн. (09 жовтня 2019 року справа № 200/10108/19-а) ; n2 - 500 грн. (23 грудня 2020 року справа № 200/7377/20-а); 16,31 % - виражена у відсотках частина виплаченої при звільнені суми 6 004,26 грн. (перераховано військовою частиною НОМЕР_1 15.12.2017 на особистий картковий рахунок у КБ «Приватбанк»), від загальної суми яка підлягає сплаті при звільнені 36803,83 грн., відповідно до наведених вище рішень судів та доказів; N= (319,37 x 1172 1000 - 500) - 16,31 % = 311997,69 грн. Таким чином , сума затримки розрахунку при звільненні яка підлягає сплаті станом на 01.03.2021 р. складає 311997,69 грн., яку необхідно стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_1 . Таким чином позивач просить задовольнити його вимоги щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 01.03.2021 року складає 311997,69 грн. враховуючи висновки Верховного Суду та вище приведений розрахунок.

15 березня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку, аргументуючи це тим, що Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (далі - Положення). Зазначене Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби. Відповідно до п. 34 Положення, контракт припиняється (розривається): у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України). Згідно п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з військової служби. Також відповідач зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, як Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України так і КЗпП України передбачає проведення розрахунків у день звільнення. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідач вважає, що в даному випадку по 15.11.2017 (дата виключення зі списків особового складу) позивачу грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2016-2017 рік не проводилась, оскільки відповідач як на момент проходження позивачем військової служби так і на день виключення його зі списків особового складу вважав відсутніми підстави для проведення такої компенсації.

Також відповідач зазначає, що рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, регулюється матеріальними нормами трудового права. Отже відповідач вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, на підставі частини першої статті 116, 117 КЗпП України, є безпідставним. Аналогічних правових висновків щодо застосування положень статті 116, 17 КЗпП України висловлено Верховним судом у постановах від 27.06.2018 у справі № 810/1543/17 та від 18.11.2019 у справі № 0940/532/18, які враховуються судом під час ухвалення рішення у даній справі.

З огляду на вище зазначене відповідач просить суд у задоволені вимоги щодо сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

19 березня 2021 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву, в яких відповідач зазначив, що станом на 19.03.2021 року ОСОБА_1 грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 4376, 40 грн. не виплачена, кошти замовлено. Також відповідач просив суд при ухваленні рішення по справі враховувати судову практику з аналогічних правовідносин, а саме рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/5789/20, в якому суд дійшов висновку, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, на підставі частини першої статті 117 КЗпП України, є безпідставним.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, отже, враховуючи, що позиція сторін стосовно предмета спору зрозуміла, та в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а. с. 8).

Згідно довідки від 15.11.2017 року № 590, ОСОБА_1 брав безпосередню участю в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а. с. 9).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15 листопада 2017 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 15 листопада 2017 року (щорічна основна відпустка за 2017 рік використана у повному обсязі).

Також, вказаним наказом грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік позивачу не передбачена (а. с. 10).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з вимогами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На даний час Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) та Положенням про проходження військової служби чітко не врегульовані питання, пов`язані з виплатою грошового забезпечення або відповідних компенсацій військовослужбовцям у разі затримки проведення з ними повного розрахунку за час служби. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовані спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовані певні спірні правовідносини. Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівниками. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює порядок проходження військової служби, чітко не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату всіх належних сум звільненим військовим, з метою забезпечення принципу рівності прав та недискримінації у трудових відносинах Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними, відтак поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби та пов`язані з обов`язком провести виплату усіх належних працівнику коштів при звільненні з роботи (зі служби).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності, який застосовується у розмірі середнього заробітку, спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно з якою при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Отже, Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним також у постановах від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

Як встановлено судом, позивач був звільнений 15 листопада 2017 року, а на день розгляду справи по суті, а саме 22 березня 2021 року остаточний розрахунок грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік з ним не був проведений, отже тривалість затримки розрахунку фактично склала 1223 календарних дня.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 14.01.2019 року, середньоденне грошове забезпечення складає 319,37 грн. У той же час, у порівнянні із не виплаченими сумами компенсації за невикористану відпустку, розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, надана позивачем, значно перевищує розмір невчасно виплачених сум.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає з боку роботодавця внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц розглянула питання визначення пропорційного та співмірного розміру коштів, які підлягають стягненню з роботодавця у зв`язку з несвоєчасними виплатами працівникам. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, Суд зазначив, що необхідно враховувати наступне: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховний Суд, як вбачається зі змісту цієї постанови, прийшов до висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про виплату належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Судом під час вирішення справи враховані вказані критерії, а також правова позиція та механізм врахування коефіцієнта істотності частки складових заробітної плати у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, викладені Верховним Судом під час вирішення справи № 806/2473/18, де у постанові від 30.10.2019 р. Суд прийшов до наступних висновків.

Коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку розраховується за наступною формулою (з урахуванням предмету спору): виплачена індексація грошового забезпечення або інша частка недоплачених коштів / середній заробіток за час затримки розрахунку * 100 (помножити на 100). Коефіцієнт у відсотках.

Сама ж сума, яка підлягатиме виплаті з урахуванням принципів пропорційності та співмірності, а також істотності частки складових заробітної плати, розраховується за такою формулою: середньоденний розмір грошового забезпечення * коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати, отримане помножити на кількість днів (календарних або робочих) затримки розрахунку.

Суд враховує зазначений механізм обчислення, сформульований Верховним Судом, та здійснює розрахунок наступним чином: коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку вираховується так:

- середньоденне грошове забезпечення позивача складає 319,37 грн. (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року), розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 15 листопада 2017 року (дата звільнення) по 22 березня 2021 року (день ухвалення рішення, затримка 1223 календарних дня) становить 390 589,51 грн.

- 4376,40 грн. (не виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій) / 390 589,51 грн. (розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку) х 100 = 1,12%.

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 1,12% становить: 319,37 грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 1,12 % = 3,57 грн.; 3,57 грн. х 1223 (днів затримки розрахунку) = 4366,11 грн. Сума компенсації 4366,11 грн. є співмірною із загальною сумою не виплачених відповідачем позивачеві коштів (4376,40 грн.), отже позивачу слід виплатити ці кошти.

Суд не вирішує питання про утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З врахуванням вищевказаних приписів законодавства та правових позицій Верховного Суду у аналогічних правовідносинах суд вважає, що відповідач не довів відсутність у позивача права на одержання коштів за час затримки розрахунку, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 листопада 2017 року по 22 березня 2021 року в сумі 4366 (чотири тисячі триста шістдесят шість) грн. 11 коп. з вирахуванням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 22 березня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров