Справа № 120/7340/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 р. Справа № 120/7340/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в м. Вінниці адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшли матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови № 198689 від 13.10.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач отримав від відповідача повідомлення для прийняття участі у розгляді 13.10.2020 справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Надалі, 13.10.2020 прибувши на розгляд відповідної справи позивач дізнався, що 15.08.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Одеській області проведено габаритно-ваговий контроль належного йому на праві власності автомобіля "DAF", моделі "ТЕ105ХF", реєстраційний номер: НОМЕР_1 та напівпричепу марки "STAS", моделі "SA33-8K", реєстраційний номер: НОМЕР_2 , яким керував водій - ОСОБА_2 , та в ході проведення якого встановлено перевищення навантаження автомобіля на одну вісь. Заперечивши проти таких фактів позивач надав відповідачу договір найму (оренди) транспортного засобу від 01.07.2020, згідно якого відповідним транспортним засобом на законних підставах користується Фермерське господарство «ВВВ», водій якого і перевозив відповідний вантаж, а тому саме дана особа, а не позивач, в цьому випадку є автомобільним перевізником, до якого може бути застосована відповідальність за виявлене порушення. В подальшому, 16.11.2020 він отримав постанову відповідача № 198689 від 13.10.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн. згідно абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

На переконання позивача, оскаржувана постанова є протиправною, так як він у спірних правовідносинах є лише власником автомобіля, а не автомобільним перевізником, а тому не може бути суб`єктом відповідальності за порушення, допущені особою, яка фактично використовувала його транспортний засіб. Крім того, в якості додаткових аргументів свого позову позивач також посилається і на недотримання посадовими особами Укртрансбезпеки процедури здійснення габаритно-вагового контролю під час проведення перевірки, а також тієї обставини, що перевезення подільного вантажу кукурудзи з перевищенням вагових параметрів чинним законодавством взагалі забороняється, а тому і відповідний дозвіл на рух такого вантажу не видається. В цьому випадку відповідальність перевізника полягає лише в стягненні плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

Наведені вище обставини і слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою від 04.01.2021 судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано додаткові докази, необхідні для розгляду справи.

Натомість, відповідач копію ухвали про відкриття провадження від 04.01.2021 та копії позовних матеріалів отримав 13.01.2021, що підтверджується розпискою про вручення, яка наявна в матеріалах справи. Однак, у встановлений судом 15-ти денний строк ні відзиву ні витребуваних доказів не надав.

У зв`язку із цим наступною ухвалою від 25.02.2021 судом повторно витребувано в відповідача належним чином завірені копії всіх матеріалів, на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу, а також в порядку ст. 52 КАС України здійснено заміну відповідача у справі - Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області його правонаступником - Подільським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

04.03.2021 на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача (вх. № 11411/21) щодо підстав даного позову із дорученням ряду письмових доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач не був перевізником при здійсненні перевезення вантажу транспортним засобом, щодо якого здійснювалась перевірка.

Надалі, 15.03.2021 до суду від представника Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Гончаренко І.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача заперечує щодо заявленого позову та в його задоволенні просить відмовити. Окрім того, на виконання попередньої ухвали суду від 25.02.2021 представником позивача окремим клопотанням долучено ряд витребуваних доказів необхідних для розгляду даної справи.

Однак, розглянувши даний відзив на позовну заяву суд звертає увагу на те, що такий поданий представником відповідачів з порушенням строку, визначеного у ч. 5 ст. 162 КАС України та встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження від 04.01.2021. При цьому, жодних клопотань щодо поновлення пропущеного строку на подання відзиву заявником не подано, як і не вказано на поважність причин пропуску такого строку. Отже, за таких обставин суд не приймає до уваги відзив представника відповідача та вирішує справу за наявними матеріалами.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (РНОКПП: НОМЕР_3 ) та здійснює господарську діяльність, пов`язану з перевезенням вантажів (КВЕД 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт").

15.08.2020 о 00:09 год. у пункті габаритно-вагового контролю а/д М-05 "Київ-Одеса" (км 452+811 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки "DAF", моделі "ТЕ105ХF", реєстраційний номер: НОМЕР_1 та напівпричепу марки "STAS", моделі "SA33-8K", реєстраційний номер: НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 (водій).

Під час зважування зазначеного транспортного засобу виявлено факт перевезення вантажу даним транспортним засобом із перевищенням габаритних обмежень, визначених п. 22.5 ПДР України, а саме перевезення пшениці, згідно ТТН № 15 від 14.08.2020, з перевищенням вагових обмежень на одиничну вісь, що складає 12,16 т. при допустимих 11 тонн.

За результатами проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 240738 від 15.08.2020, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 030822 від 15.08.2020, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю 15.08.2020 та розрахунок б/н від 15.08.2020 року плати за проїзд та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 030822 від 15.08.2020 року на загальну суму 402,57 євро.

Вказані матеріали передані для розгляду в орган державного контролю за місцезнаходженням автомобільного перевізника, тобто відповідачу.

Згідно повідомлення Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області, направленого на адресу позивача, розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт призначено на 13.10.2020.

Так, за результатами розгляду справи відповідачем винесено постанову від 13.10.2020 № 198689, згідно якої за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн. на підставі абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач з правомірністю вказаного рішення не погоджується, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

За п. 4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон від 05.04.2001 № 2344-ІІІ), Закон України Про дорожній рух від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон 30.06.1993 № 3353-XII), Закон України, Про автомобільні дороги від 08.09.2005 № 2862-IV (далі - Закон від 08.09.2005 № 2862-IV), Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 671 від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879), Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України № 1306), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з ст. 5 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком № 1567.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до ст. 60 Закону від 05.04.2001 № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, як зазначено в абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону від 05.04.2001 № 2344-III, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

Таким чином, визначальним в межах розгляду цієї справи суд вважає встановлення факту того, чи є позивач перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, адже основні доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта правопорушення.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону від 05.04.2001 № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно зі ст. 33 Закону від 05.04.2001 № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Із матеріалів справи слідує, що починаючи з 24.04.2019 року за позивачем зареєстроване право власності на автомобіль марки "DAF", моделі "ТЕ105ХF", 2010 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , тип "спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е", 2010 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 24.04.2019 (дата реєстрації).

Крім того, за позивачем також зареєстроване право власності на напівпричіп марки "STAS", моделі "SA33-8K", 2002 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 21.11.2018.

При цьому, як встановлено судом, 01.07.2020 між позивачем - ФОП ОСОБА_1 , як орендодавцем та Фермерським господарством "ВВВ", як орендарем, укладено договір найму (оренди) транспортного засобу (далі - Договір), згідно з пунктами 1.1. - 1.2. якого, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування вантажний автомобіль марки "DAF", моделі "ТЕ105ХF", 2010 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 та напівпричіп марки "STAS", моделі "SA33-8K", 2002 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_2 без екіпажу (водія). Разом з автомобілем та напівпричіпом орендодавець передає орендарю свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля) НОМЕР_8 та свідоцтво про реєстрацію транспорнтого засобу (напівпричіпу) НОМЕР_7 .

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що автомобіль використовуватиметься орендарем для використання в господарській діяльності та перевезення вантажів.

Відповідно до пункту 8.1 Договору строк дії Договору становить 6 (шість) місяців з дня підписання Договору.

В силу положень статті 799 Цивільного кодексу України, оскільки вказаний договір укладено між двома суб`єктами господарювання, тому такий договір не потребує нотаріального посвідчення та є дійсним з моменту його укладення. Аналогічна позиція із цього приводу висловлена Верховним Судом у постанові від 09.08.2019 по справі № 806/1450/16.

На підтвердження того факту, що вказаний транспортний засіб на момент проведення перевірки (15.08.2020) перебував у законному користуванні саме Фермерського господарства «ВВВ» свідчать наявні у матеріалах справи докази, зокрема подорожній лист № 6 вантажного автомобіля від 14.08.2020 форми № 2-ТН, що підтверджує факт експлуатації у спірний період відповідного автомобіля разом із причепом ФГ «ВВВ» та водієм ОСОБА_2 . При цьому даний водій ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з фермерським господарством «ВВВ» згідно укладеного контракту від 12.05.2020, та здійснював перевезення вантажу власника, тобто ФГ «ВВВ», як найманий працівник.

Факт оплати за користування транспортним засобом за серпень 2020 року на користь ОСОБА_1 підтверджується копією видаткового касового ордеру від 02.09.2020 ФГ «ВВВ» на суму 5900 грн., який позивачем долучено до матеріалів справи.

Більше того, як вбачається із письмових пояснень голови ФГ "ВВВ" ОСОБА_4 від 01.03.2021 № 16, останній підтверджує те, що автомобіль "DAF н.з. НОМЕР_1 та напівпричіп "STAS" н.з. НОМЕР_2 хоч і є власністю ФОП ОСОБА_1 , але по вищевказаному договору найму (оренди) ним користується виключно ФГ "ВВВ". Наголошено, що ФГ "ВВВ" не укладало договорів перевезення вантажів із ФОП ОСОБА_1 , і останній не являється автомобільним перевізником.

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували презумпцію дійсності укладеного між позивачем та ФГ "ВВВ" договору найму (оренди), а тому в силу вимог статей 73-74 КАС України він є належним та допустимим доказом того, що позивач у спірних правовідносинах не був користувачем цього автомобіля, а тому не являвся автомобільним перевізником у розумінні положень Закону від 05.04.2001 № 2344-III.

Що ж до зазначення в товарно-транспортній накладній № 15 від 14.08.2020 в графі «Автомобільний перевізник» ФОП ОСОБА_1 , то суд зважає на те, згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997№ 363 (далі Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Як зазначено у п. 11.3 цих Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник.

В даному випадку ФГ «ВВВ» як замовник, вантажовідправник та особа, що виписала відповідну ТТН підтвердила ті обставини, що перевізником згідно даного документу виступало саме ФГ «ВВВ» як законний користувач транспортних засобів згідно укладеного з ФОП ОСОБА_1 договору найму (оренди) від 01.07.2020. Тобто, зазначений реквізит ТТН в цьому випадку не може спростувати підтвердженні в ході судового розгляду справи обставини передачі права користування та фактичного використання відповідних транспортних засобів саме ФГ «ВВВ», як перевізником власного вантажу, проте на орендованих у позивача транспортних засобах.

Крім того, суд також враховує і ту обставину, що на момент розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 13.10.2020, відповідачу були відомі обставини передачі позивачем власних транспортних засобів в користування ФГ «ВВВ» на підставі договору найму від 01.07.2020, про що свідчить відповідна заява позивача від 13.10.2020, яка зареєстрована у відповідача за вх. № 44799/0/22 від 13.10.2020. Проте, жодної оцінки такій обставині при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач не надав.

Отже, виходячи з проаналізованих норм права та встановлених обставин справи, суд погоджується з доводами позивача про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки, ФОП ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно ст. 48 Закону № 2344, у зв`язку з чим правових підстав для застосування до нього адміністративно - господарського штрафу згідно абз. 1 ч. 1 ст. 60 цього ж Закону також не має.

За таких обставин суд доходить висновку, що оскаржувана постанова відповідача № 198689 від 13.10.2020 є протиправною та підлягає скасуванню. При цьому суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам позивача на підтримку заявлених позовних вимог, позаяк вони не впливають на викладений вище висновок суду та наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зважає на те, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 8 вказаного Положення передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідачем у справі є Подільське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (територіальний орган Укртрансбезпеки), який в силу норм Кодексу адміністративного судочинства України володіє статусом суб`єкта владних повноважень, однак не є юридичною особою, що виключає можливість стягнення із відповідача сплаченого позивачем судового збору.

Отже, сплачений позивачем згідно квитанції № 0.0..1 від 26.11.2020 при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті саме як з юридичної особи суб`єкта владних повноважень, яка здійснює свої повноваження через утворені територіальні органи, в даному випадку Подільське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області № 198689 від 13.10.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 18.03.21.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місцепроживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Подільське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця, 21036) як територіальний орган Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження юридичної особи: пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович