Справа № 200/11264/20-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 р. Справа№200/11264/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 лютого 2020 року № , № , № ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 лютого 2020 року № про стягнення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4371,15 грн., з яких 3496,92 грн. - основного боргу, 874,23 грн. - штрафних санкцій; № про стягнення штрафу у розмірі 170 грн. за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи; № про стягнення податкового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 1 311,34 грн., з яких 1049,07 грн. - основний борг, 262,27 грн. - штрафні санкції.

В обґрунтування позову зазначено, що податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів та платежів. На підставі висновків акту, складеного за результатом проведення перевірки, були сформовані податкові повідомлення-рішення про стягнення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, про стягнення штрафу за неподання декларації про майновий стан і доходи та про стягнення податкового зобов`язання зі сплати військового збору.

Позивачка вважає вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки дохід у вигляді вартості успадкованого майна, у межах що підлягає оподаткуванню, зазначається в річній декларації, крім спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб. Згідно норм Податкового кодексу України, якщо фізичною отримано спадщину від члена сім`ї першого та другого ступенів споріднення, то вартість успадкованої власності оподатковується на нульовою ставкою. Позивачка вважає, що набуття нею права на отримання спадщини замість покійної матері, яка була рідною сестрою спадкодавця, є підставою для застосування до отриманої спадщини нульової ставки оподаткування. Крім того, згідно зі Спадкового реєстру, у графі «ступінь спорідненості» зазначено другий ступінь. Також позивачка зазначила, що дохід у вигляді вартості успадкованого майна, який оподатковується за нульовою ставкою податку, звільняється від оподаткування військовим збором. Крім того, податкова декларація не подається, якщо платник податку отримував доходи, зокрема, у вигляді об`єктів спадщини, які оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до п. 174.3 ст. 174 ПК України.

Ухвалою суду від 04 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

22 січня 2021 року на електрону адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою у податковому розрахунку за формою 1ДФ сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2017 року за ознакою доходу «114» зазначено отримання об`єкта дарування (спадщини) на суму 69 938,34 грн. Таким чином, позивачка фактично отримувала доходи від Першої Маріупольської державної нотаріальної контори у 4 кварталі 2017 року за ознакою доходу «114» та в порушення положень чинного законодавства не подала до контролюючого органу податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік. Представник відповідача зауважує, що листом від 29 грудня 2018 року Перша Маріупольська державна нотаріальна контора підтвердила факт отримання позивачкою вищевказаного доходу за ознакою «114» та повідомила про відсутність першого та другого ступеня споріднення. Рішенням суду встановлено, що позивачка є племінницею спадкодавця, однак враховуючи те, що племінниця не є членом сім`ї спадкодавця першого або другого ступеня споріднення, дохід у вигляді спадщини від рідного дядьки підлягаю оподаткуванню за ставкою, визначеною п. 167.2 ст. 167 ПК України.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивачка - ОСОБА_1 , громадянка України, паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 11 серпня 2016 року державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого згідно зі статтею 1266 Цивільного кодексу України племінниця спадкодавця ОСОБА_1 , мати якої ОСОБА_2 є спадкоємцем 1/2 спадщини, яка складається з грошових вкладів з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк» «Фінансова Ініціатива».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 62,1 кв.м, житловою площею 35,2 кв. м. в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50347713 від 19 грудня 2017 року, до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію видачу свідоцтва про право на спадщину у вигляді коштів у розмірі 69 938,34 грн., спадкодавцем якої є ОСОБА_3 , спадкоємець - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ступінь спорідненості - другий - брати та сестри чоловіка/дружини, онуки чоловіка/дружини, інші утриманці або опікуни спадкодавця; черга спадкування - 5- інші родичі до шостого ступеня споріднення; додаткові відомості - племінниця.

11 грудня 2018 року податковим органом було направлено запит до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори щодо надання інформації щодо доходів, отриманих ОСОБА_1 у зв`язку з оформленням спадщини (договору дарування) протягом 2017 року.

На вказаний запит Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою була надано інформацію, згідно з якої ОСОБА_1 у 4 кварталі 2017 року отримала доход від спадкодавця ОСОБА_3 , за ознакою 114 у розмірі 69 938,34 грн., ступінь споріднення - відсутній.

13 вересня 2019 року за місцем реєстрації позивачки податковим органом було направлено запит щодо надання інформації та документального її підтвердження щодо успадкування майна.

Відповідно до наказу від 16 грудня 2019 року № 844 призначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з 14 січня 2020 року тривалістю 5 робочих днів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 27 січня 2020 року №80/05-99-33-5/ НОМЕР_3 відповідно до висновків якого, встановлено порушення платником податків податкового законодавства України.

Ознайомившись із вказаним актом, позивачкою було подано скаргу на акт перевірки.

За результатом розгляду скарги відповідач листом від 20 лютого 2020 року № 14769/10/05-99-33-05 повідомив, що для регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають положення Податкового кодексу України.

21 лютого 2021 року податковим органом було сформовано податкове повідомлення-рішення № яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 4371,15 грн., з яких 3496,92 грн. - за податковим зобов`язанням, 874,23 грн. - за штрафними санкціями.

21 лютого 2021 року податковим органом було сформовано податкове повідомлення-рішення № яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1311,34 грн., з яких 1049,07 грн. - за податковим зобов`язанням та 262,27 грн. за штрафними санкціями.

21 лютого 2021 року податковим органом було сформовано податкове повідомлення-рішення № яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

У силу вимог статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України зазначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Відповідно до пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

У відповідності до пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до пп. «а» п. 174.2 ст. 174 ПК України об`єкти спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення оподатковуються за нульовою ставкою.

Разом з тим, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу (пп. 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 ПК України).

При цьому, членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки (пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Так, згідно пункту 167.2 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у разі отримання доходу у вигляді спадщини від фізичної особи, яка не є членом сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, така особа зобов`язана сплатити податок на доходи з фізичних осіб у розмірі 5 відсотків бази оподаткування.

Пунктами 174.3 та 174.4 Податкового кодексу України закріплено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

Нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Нотаріус видає спадкоємцю-нерезиденту свідоцтво про право на спадщину за наявності документа про сплату таким спадкоємцем податку з вартості об`єкта спадщини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 , яка є племінницею ОСОБА_3 , мати якої є ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , успадкувала 1/2 спадщини, яка складається з грошових вкладів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на приписи статті 1266 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до якої племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 1 ЦК України Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, тоді як згідно зі статтею 1 ПК України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Отже, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 15.02.2018 у справі №826/10257/16.

Крім того, згідно п. 5.2 ст. 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Суд також звертає увагу позивачки, що інформація зазначена у спадковому реєстрі визначає черговість спадкування, а не оподаткування за визначеними ПК України ставками.

Отже, враховуючи, що пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено виключне коло осіб, віднесених до першого та другого ступеня споріднення, суд приходить до висновку про помилковість посилань позивачки на положення цивільного законодавства в межах спірних правовідносин.

Таким чином, оскільки племінниця не є членом сім`ї спадкодавця першого або другого ступеня споріднення, у розумінні податкового законодавства, дохід отриманий у вигляді спадщини від рідного дядьки підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною п. 167.2 ст. 167 ПК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення, яким позивачці донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 4 371,15 грн.

Що стосується нарахування зобов`язання по сплаті військового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.1.2, 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Ставка збору становить 1,5 відсотки об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України

Підпунктами 1.4-1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України передбачено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (пп.1.4).

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (пп.1.5).

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (пп.1.6).

Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу (пп.1.7).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, приймаючи до уваги те, що дохід, отриманий позивачкою не оподатковується нульовою ставкою, а тому не звільняється від оподаткування військовим збором.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № яким нараховано податкове зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 1 311,34 грн. прийнято відповідно до положень діючого законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

Щодо нарахованого відповідачем штрафу у розмірі 170,00 грн. за неподання позивачкою податкової декларації суд керується наступним.

Згідно пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Згідно п.179.1 ст.179 ПК України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 179.2 статті 179 ПК України передбачено, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи:

- від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу;

- виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом;

- від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу;

- у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.

Враховуючи те, що отриманий позивачкою дохід у вигляді спадщини не оподатковується за нульовою ставкою податку, позивачка є такою, що не виконала обов`язок щодо подання податкової декларації, а тому податковий орган правомірно нарахував штраф у розмірі 170 грн.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 лютого 2020 року № , № , № - відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 05 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко