Справа № 260/1623/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/1623/20 пров. № ЗВ/857/12/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Кушнерика М. П.
суддів -Гінди О. М.
Курильця А. Р.
за участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву адвоката ОСОБА_1 - Марича Івана Юрійовича про визначення порядку та строків виконання постанови суду у справі № 260/1623/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділ освіти Тячівської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій щодо зменшення розміру її пенсії та рішення №201 від 31.01.2020 про утримання з неї надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року; зобов`язання поновити з лютого 2020 року виплати щомісячної пенсії у розмірі, визначеному станом на 01.01.2020, з подальшою індексацією цього розміру та здійсненням перерахунків відповідно до діючого законодавства; стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 20000 грн та судові витрати.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Марич Івана Юрійовича задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року в справі №260/1623/20 в частині відмови визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №201 від 31 січня 2020 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року скасовано та в цій частині прийнято нову постанову, якою позов в цій частині задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №201 від 31 січня 2020 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року. В решті рішення залишене без змін.

24 лютого 2021 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява адвоката ОСОБА_1 - Марича Івана Юрійовича про визначення порядку та строків виконання постанови суду, яка мотивована необхідністю поновлення порушених прав позивача в межах, визначених цією постановою.

15 березня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області подано заперечення на зазначену заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, які просили задоволити дану заяву, представник відповідача, який просив відхилити заяву, обговоривши доводи заяви та перевіривши матеріали справи, судова колегія, в режимі відеоконференції, прийшла до наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

За змістом статті 382 КАС України судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Проаналізувавши наведені положення КАС України, колегія суддів зазначає, що спосіб, строки і порядок виконання рішення можуть бути визначені у самому судовому рішенні, тобто це є право суду, а не обов`язок.

Відтак, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами.

Позивач не навів аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надав доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення. Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача в частині визначення порядку та строків виконання постанови суду.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що відсутні підстави для визначення порядку та строків виконання постанови суду у даній справі.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 248, 310, 321, 325, 329 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1 - Марича Івана Юрійовича про визначення порядку та строків виконання постанови суду у справі № 260/1623/20 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М. П. Кушнерик
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повний текст ухвали складено 19 березня 2021 року.