Справа № 380/4102/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року справа №380/4102/20

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:

- визнати протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у листопаді 2016 року та лютому 2017 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

- стягнути із військової частини НОМЕР_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у листопаді 2016 року та у лютому 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 в розмірі 6291 грн.

- визнати протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , як розрахункової величини у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

- стягнути із військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 у сумі 46491,9 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 02.12.2017 № 163-РС старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2017 №289, виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення указаної військової частини. Проте, із наданих відповідачем документів з питань грошового забезпечення позивачем встановлено, що під час проходження військової служби та звільнення із неї ОСОБА_1 не у повному обсязі виплачено грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право не які позивач набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби. Вказує, що із особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 та 2017 роки вбачається, що до складу грошового забезпечення, з якого йому було здійснено обчислення матеріальної допомоги на оздоровлення, яку виплачено у листопаді 2016 року у розмірі 5216,50 грн. та у лютому 2017 року у розмірі 5276,50 грн. не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» у розмірі 3125,10 грн., право на яку набуто у листопаді 2016 року, та 3165,90 грн., право на яку набуто у лютому 2017 року.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2017 № 289 ОСОБА_1 належала до виплати одноразова грошова допомога при звільненні за 26 повних календарних років служби, яку виплатили у грудні 2017 в розмірі 67814,50 грн. З урахуванням вислуги військової служби ОСОБА_1 більше як 10 років, останній на день припинення правовідносин із проходження військової служби у зв`язку із закінченням контракту набув право на отримання одноразової грошової допомоги із розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка (календарна вислуга) у позивача становить 26 календарних років. Вважає, що сума виплачених коштів є меншою від тієї, яка належить до виплати позивачу. З цих підстав позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 29.05.2020 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив.

Ухвалою від 21.10.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 02.12.2017 №163-РС старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, на підставі п. «в» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) з урахуванням вимог ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2017 №289 позивача виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення указаної військової частини з виплатою, зокрема, одноразової грошової допомоги по звільненню відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 за 26 календарних років.

Як слідує з витягу з наказу № 289, на час звільнення позивача зі служби вислуга років останнього становила: календарна - 26 років 03 місяці 22 дні; пільгова - 00 роки 06 місяців 24 дні.

Відповідно до особового рахунку позивача з січня 2016 року по грудень 2017 року йому нараховувалась та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода. Зокрема, розмір такої винагороди в листопаді 2016 року становив 3125,10 грн., а в лютому 2017 року 3165,90 грн.

Суд встановив, що позивачу у листопаді 2016 року та у лютому 2017 року виплачувалась допомога на оздоровлення в розмірі 5216,50 грн. та 5276,50 грн. відповідно, без врахування отриманої в ці періоди щомісячної додаткової грошової винагороди.

Крім цього, в грудні 2017 року позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 67814,50 грн.

Вважаючи, що відповідач невірно визначив розмір одноразової грошової допомоги у зв`язку з звільненням позивача з військової служби та не погоджуючись з діями відповідача в частині нарахування і виплати допомоги на оздоровлення в 2016 та 2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як слідує з матеріалів справи, на час звільнення ОСОБА_1 зі служби вислуга років останнього становила 26 років 03 місяці 22 дні.

Таким чином, умова про наявність 10-ти і більше років вислуги дотримана позивачем, а тому він має право на таку виплату.

Відповідач виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 67814,50 грн.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Водночас, позивач вважає, що відповідачем неправильно визначено розмір такої допомоги. При її нарахуванні не було враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, яка включається до місячного грошового забезпечення військовослужбовця. Розмір недоплаченої суми, на думку позивача, становить 46491,90 грн.

Надаючи оцінку таким доводам суд звертає увагу, що позивач не навів жодних обґрунтувань щодо розміру заявленої ним суми та не надав доказів того, що при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні позивача в розмірі 67814,50 грн відповідачем невірно визначено розмір місячного грошового забезпечення, з якого обраховувалась така допомога. Ця обставина не підтверджується також і наявними у справі відомостями щодо нарахованих і виплачених коштів по особовому рахунку позивача.

Вказане не дає суду підстав вважати протиправними дії відповідача при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.

Тому, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача допомоги на оздоровлення у листопаді 2016 року та у лютому 2017 року з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, суд зазначає таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" Уряд встановив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Також, ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Так, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. У постанові від 06.02.2019 у вищезазначеній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків:

«Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення».

Враховуючи вказані вище норми законодавства, а також правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 № 522/2738/17, суд зазначає, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив, що у період з 2016 по 2017 роки додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісячно, що підтверджується особовим рахунком грошового забезпечення. Тобто, така грошова винагорода не була разовою чи такою, що виплачувалась раз на рік чи квартал, а тому такі виплати включаються до складу місячного грошового забезпечення позивача.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому постановою № 889, до складу грошового забезпечення, з якого нараховано допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках не включив.

Таким чином, суд вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано допомогу на оздоровлення у листопаді 2016 року та лютому 2017 року щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 № 889.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущені протиправні дії в частині нарахування і виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення в 2016 та 2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Позивач просить стягнути з військової частини на його користь недоплачену допомогу на оздоровлення у листопаді 2016 року та у лютому 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у розмірі 6291,00 грн. Такий розмір недоплаченої допомоги позивач обґрунтовує даними особового рахунку позивача.

Суд встановив, що відповідно до даних особового рахунку ОСОБА_1 , розмір допомоги на оздоровлення в листопаді 2016 року становив 5216,50 грн., сума щомісячної додаткової грошової винагороди 3125,10 грн. В лютому 2017 року розмір допомоги на оздоровлення становив 5276,50 грн., а щомісячної додаткової грошової винагороди 3165,90 грн.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначено загальний розмір недоплаченої допомоги на оздоровлення, що становить 6291 грн. (3125,10 + 3165,90), а тому належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вказану суму з урахуванням податків та зборів, які утримуються при виплаті такої.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані в повній мірі, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору. Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 122, 139, 241-246, 250, 262, 291, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у листопаді 2016 року та лютому 2017 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену у листопаді 2016 року та у лютому 2017 року допомогу на оздоровлення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, в розмірі 6291 грн. з утриманням необхідних податків та зборів з цієї суми.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан