Справа № 620/4898/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4898/20
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Кондрат Л.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, суддя Житняк Л.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу адресної допомоги до пенсійної виплати у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу адресну допомогу до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до 7800 грн, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674, починаючи з 01.08.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова відповідача є протиправною та суперечить вимогам чинного законодавства та порушує її права, оскільки постанова Кабінету Міністрів України №674 не передбачає жодних виключень для отримання адресної допомоги до пенсійної виплати для членів сімей осіб, які загинули внаслідок поранення, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по втраті годувальника за померлого сина - ОСОБА_2 відповідно до ст. 36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в розмірі 30% грошового забезпечення.

02 січня 2019 року позивачці видано посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни.

19 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якій, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674, просила нараховувати та виплачувати їй адресну допомогу до пенсійної виплати, в сумі, що не вистачає до 7 800 гривень.

Відповідач листом від 16 жовтня 2020 року відмовив позивачці в нарахуванні та виплаті адресної допомоги до пенсійної виплати на тій підставі, що згідно акту службового розслідування смерть її сина настала під час бойового завдання, захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України, в стані алкогольного сп`яніння. Окрім того відповідач послався на витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2017, згідно якого смерть старшого сержанта ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

03 серпня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №674, відповідно до пункту 1 якої встановлено, що з 01.08.2020 у разі, коли щомісячний розмір пенсійної виплати в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), в членів сім`ї осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, та загинули (померли) внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції або забезпечення її проведення безпосередньо в районах її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення зазначених заходів безпосередньо в районах та у період їх здійснення, або смерть яких пов`язана із захистом Батьківщини, не досягає 7800 гривень, таким членам сім`ї встановлюється адресна допомога до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Якщо пенсія в разі втрати годувальника призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на двох і більше членів сім`ї, адресна допомога до пенсійної виплати, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, що не вистачає до 6100 гривень на кожного члена сім`ї осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту.

Пенсійна виплата, обчислена з урахуванням положень абзаців першого і другого цього пункту на всіх членів сім`ї, виплачується у межах максимального розміру пенсії, визначеного частиною сьомою статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Пунктом 3 Постанови №674 визначено Пенсійному фонду України забезпечити перерахунок пенсій, передбачений пунктом 1 цієї постанови, за матеріалами пенсійних справ з 1 серпня 2020 року.

У відповідності до статті 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків; б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по втраті годувальника за померлого сина - ОСОБА_2 відповідно до ст. 36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в розмірі 30% грошового забезпечення.

02 січня 2019 року позивачці видано посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни.

Разом з тим, судом встановлено, що старший сержант ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . У період з 01.07.2017 по 14.07.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

14.07.2017 ОСОБА_2 загинув під час проведення антитерористичної операції на сході України.

Згідно довідки для членів сімей осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення від 23.10.2017 №651, старший сержант ОСОБА_2 загинув 14.07.2017 внаслідок проникаючого осколкового поранення у грудну порожнину з ушкодженням серця під час проведення антитерористичної операції поблизу населеного пункту Новотошківка Луганської області, захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 09.10.2017 №2654 проникаюче осколкове поранення у грудну порожнину з ушкодженням серця старшого сержанта ОСОБА_2 пов`язано з проходженням військової служби.

Під час проведення службового розслідування по факту загибелі ОСОБА_2 було встановлено, що 14.07.2017 близько 22:30 по позиції СП КАРПАТИ вівся вогонь зі стрілецької зброї та АГСу, внаслідок чого старший сержант ОСОБА_2 отримав проникаюче осколкове поранення у грудну порожнину з ушкодженням серця. Смерть його настала під час виконання бойового завдання, захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України. Також було встановлено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, як убачається з вищевказаних документів, на момент поранення ОСОБА_2 виконував обов`язки військової служби.

Доводи відповідача, що перебування старшого сержанта ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті є підставою для відмови у призначенні позивачці адресної допомоги є помилковими, оскільки наявні у справі докази не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між травмами потерпілого та його станом алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що адресна допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги його членам сім`ї.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002).

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» не передбачає жодних виключень для отримання адресної допомоги до пенсійної виплати для членів сімей осіб, які загинули внаслідок поранення, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова відповідача в нарахуванні та виплаті позивачці адресної допомоги до пенсійної виплати у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674 є протиправною.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.