Справа № 580/712/21
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року справа № 580/712/21

12 годин 15 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу № 580/712/21

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач не прибула]

до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (пров. Музейний, 2-Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача Яжук С.С згідно витягу з ЄДР]

про визнання протиправними та скасування постанов, прийняв рішення.

15.02.2021 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), з урахуванням позовної заяви поданої 04.03.2021 у порядку усунення недоліків, просить:

визнати протиправною та скасувати постанову від 26.01.2021 про результати перевірки виконавчого провадження № 61470384, прийняту начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області А.В.Гайдар;

визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2020 ВП № 61470384, прийняту старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Яжуком С.С.

Ухвалою від 09.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, судове засідання призначено на 17.03.2021.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачка зазначила, що 21.12.2020 державним виконавцем складено акт про те, що рішення суду боржником не виконано та в той же день прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 61470384 у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду без участі боржника, направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Позивачка оскаржила постанову про закінчення виконавчого провадження № 61470384 до начальника відділу органу ДВС. 04.02.2021 позивачкою отримано лист, направлений поштовим відправленням, де повідомлено, що згідно з постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області від 26.01.2021 позивачці відмовлено у задоволенні скарги та залишено постанову про закінчення виконавчого провадження без змін. У позові зазначено, що постанова начальника відділу від 26.01.2021 про результати перевірки виконавчого провадження та постанова державного виконавця від 21.12.2020 про закінчення виконавчого провадження № 61470384 є протиправними та порушують права на соціальний захист як особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи на справедливий судовий захист, позаяк державним виконавцем не було вжито можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення і не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404). Державний виконавець, керуючись статтею 18 Закону №1404 повинен був витребувати від посадових осіб боржника відповідні пояснення; у разі необхідності залучити експерта чи спеціаліста та отримати від державних органів необхідну інформацію, зокрема від органу Казначейства - інформацію на підтвердження наявності у боржника бюджетного асигнування. У разі подальшого невиконання законних вимог державного виконавця та рішення суду державний виконавець мав накласти стягнення у вигляді штрафу на посадових осіб боржника. Маючи офіційне підтвердження наявності у боржника відповідних бюджетних асигнувань, державний виконавець не витребував пояснень від начальника департаменту та головного бухгалтера. Оскаржувана постанова від 21.12.2020 ВП № 61470384 є протиправною та належить скасуванню, позаяк рішення суду залишилося не виконаним, а старший державний виконавець Яжук С.С. не вжив усіх можливих та необхідних заходів щодо його виконання та незаконно закінчив виконавче провадження з підстав, передбачених пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про постанову Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 408/7181/16-а у подібних правовідносинах: накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити дії. Звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Позивач у судове засідання не прибула, 16.03.2021 позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідач позов не визнав, 16.03.2021 подав відзив на позов, де зазначив, що відповідачем ужито всіх передбачених законом заходів для виконання судового рішення, проте у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду від 03.03.2020 у справі № 580/2584/19 без участі боржника 21.12.2020 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 61470384. Представник відповідача у судовому засіданні 17.03.2021 заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві, зазначивши, що твердження позивача про не вчинення відповідачем заходів для виконання судового рішення від 03.03.2020 у справі № 580/2584/19 є безпідставним.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем і представником відповідача аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією та законами України, зокрема Законом № 1404. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон №1404 регулює відносини, що виникають під час здійснення виконавчого провадження. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону належать примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404 примусовому виконанню належать рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках. Згідно частини 1 статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Відповідно до частин 5, 6 статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що належать негайному виконанню).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що належать виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

З аналізу наведених норм судом встановлено, що державному виконавцю надано право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно частин 1, 2 статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець приймає постанову про накладення на боржника штрафу, у якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що належить негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Частиною 3 статті 63 Закону № 1404 встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 23.07.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні з 19.07.2019 компенсаційної виплати - одноразової соціальної допомоги передбаченої частиною 1 статті 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі трьох мінімальних заробітних плат на двох членів сім`ї у сумі 25 038 грн; зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 за рахунок видатків за бюджетною програмою 2501200 «соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразову допомогу, передбачену частиною 1 статті 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі трьох мінімальних заробітних плат на двох членів сім`ї у сумі 25 038 грн 00 коп.

03.03.2020 Черкаським окружним адміністративним судом у справі № 580/2584/19 видано виконавчий лист про зобов`язання Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 за рахунок видатків за бюджетною програмою 2501200 «соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразову допомогу, передбачену частиною 1 статті 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі трьох мінімальних заробітних плат на двох членів сім`ї у сумі 25 038 грн 00 коп.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.03.2020 ВП № 61470384 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

25.03.2020 на адресу відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради надійшов лист від 19.03.2020 вих. № 2759/28-5/01-10, в якому зазначено, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду Департаментом призначено одноразову допомогу, передбачену частиною 1 статті 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Щодо виплати суми зазначено, що у затвердженому кошторисі департаменту на 2020 рік за бюджетною програмою КПКВК 2501200 «соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачені видатки за даним видом виплат.

18.06.2020 старшим державним виконавцем складено акт, згідно з яким рішення суду Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради не виконано, законні вимоги державного виконавця проігноровано.

18.06.2020 прийнято постанову ВП № 61470384 про накладення на боржника штрафу у сумі 5100 грн.

22.07.2020 боржнику надіслано вимогу виконати рішення суду виплатити одноразову грошову допомогу.

03.08.2020 від боржника отримано повідомлення від 29.07.2020 № 6184/28-5/01-10 про те, що призначено одноразову допомогу, передбачену частиною 1 статті 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Щодо виплати суми зазначено, що у затвердженому кошторисі департаменту на 2020 рік за бюджетною програмою КПКВК 2501200 «соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачені видатки за даним видом виплат.

05.11.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду подано заяву про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/2584/19 шляхом прийняття рішення про стягнення з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за рахунок видатків за бюджетною програмою 2501200 «соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на користь ОСОБА_1 25038,00 грн, проте ухвалою від 20.11.2020 у задоволенні заяви відмовлено.

21.12.2020 державним виконавцем складено акт про те, що рішення суду боржником не виконано.

21.12.2020 прийнято постанову про накладення штрафу у сумі 10200 грн.

21.12.2020 до органів Національної Поліції у Черкаській області направлено повідомлення про вчинення кримінального порушення №14504 (а.с.10).

21.12.2020 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 61470384 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404 (у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження) (а.с.9).

Законами України визначаються засади відповідальності, а також діяння, що є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями як підстави кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності, та відповідальність за такі діяння. Невиконання судового рішення має наслідком відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і належить виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частинами 2 та 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо судове рішення, що набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень у адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17.07.1997 Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ), що відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України. Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Згідно статті 32 ЄКПЛ питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який діє відповідно до ЄКПЛ, рішення ЄСПЛ є невід`ємною частиною ЄКПЛ як практика її застосування і тлумачення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ ЄКПЛ та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. ЄСПЛ у рішенні від 15.10.2009 у справі Ю.М.Іванов проти України, № 40450/04 зазначив, що право на суд, захищене статтею 6 ЄКПЛ, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення ЄКПЛ. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, прийняті проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до вимог ЄКПЛ. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, що затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. ЄСПЛ констатує, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 ЄКПЛ (справи Войтенко проти України від 29.06.2004, № 18966/02, Hornsby проти Греції від 19.03.1997, № 18357/91). У разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 ЄКПЛ гарантії, що забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс. Суд зазначає, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 ЄКПЛ, складовою права на справедливий суд.

Суд зазначає, що констатація факту невиконання судового рішення без з`ясування обставин стосовно того, що зумовило його невиконання, не може бути достатнім і переконливим свідченням того, що державний виконавець вчинив всі передбачені Законом № 1404 дії спрямовані на виконання виконавчого документа. За змістом Закону № 1404, зокрема частини 3 статті 63 виконавець перед закриттям виконавчого провадження зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 826/14580/16 та від 14.05.2020 у справі №408/7181/16-а зазначено, що здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, позаяк не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 619/562/18 зазначено, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на положення ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень. У постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №688/2663/16-а зазначено, що виконавче провадження не може бути закінчено, якщо не виконано рішення суду, виконання якого гарантується державою.

Згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату з державного бюджету, проте свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

ЄСПЛ у справі Бакалов проти України та у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові ВСУ від 22.03.17 у справі №3-77гс17, у постановах КГС у складі ВС від 27.03.18 у справах №925/246/17, №925/974/17, у постановах ВП ВС від 10.04.18 у справах №12-46гс18, 17.04.2018 №911/4249/16.

Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2020 у виконавчому провадженні № 61470384, позаяк постанова є передчасною з причин не вичерпного вжиття заходів з виконання рішення суду з боку державного виконавця.

З огляду на протиправність постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2020 у виконавчому провадженні № 61470384, суд дійшов висновку, що постанова від 26.01.2021 про результати перевірки виконавчого провадження № 61470384, що прийнята начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області А.В.Гайдар є протиправною та належить скасуванню.

Скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2020 у виконавчому провадженні № 61470384 має наслідком вжиття заходів з урахуванням частини 2 статті 19 Конституції України, спрямованих на забезпечення виконання виконавчого документу.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У пункті 71 рішення Рисовський проти України, від 20.10.2011, № 29979/04 зазначено: «державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків».

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 139, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2020 ВП № 61470384, прийняту старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Яжуком С.С.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 26.01.2021 про результати перевірки виконавчого провадження № 61470384, прийняту начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області А.В.Гайдар.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255, 272 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 272, 293, частиною 6 статті 287, статтями 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) [пров. Музейний, 2-Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено і проголошено 17.03.2021.

Суддя Л.В. Трофімова