Справа № 200/285/21-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 р. Справа№200/285/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бєломєстнова О.Ю.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11.01.2021 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-А), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року в розмірі 113873,33 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як особа переміщена з тимчасово окупованої території України. 09.09.2020 року його заяву про поновлення пенсійних виплат було прийнято відповідачем. Згідно відповіді відповідача № 0580-03-8/17313 від 06.10.2020 року заборгованість по пенсії перед ним становить 113 873,33 грн. за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року. Таким чином, на даний час виплату йому пенсії поновлено тільки з жовтня 2020 року, але відповідач посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 не виплатив наявну заборгованість за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправно та такою, що порушує її конституційні права.

Ухвалою суду від 16.01.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

08.02.2021 року через відділ діловодства та документообігу суду відповідач надав відзив на адміністративний позов, з якого слідує, що позивач з 01.03.2016 року, як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як одержувач пенсії за віком. Однак, з 01.10.2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 було зупинено відповідно до п.п.5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365. Лише 09.09.2020 року позивач звернувся до управління із заявою на виплати поновлення виплати пенсії, у зв`язку з чим 01.10.2020 року останньому поновлено таку виплату. Зазначає, що заборгованість позивачу за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року складає 113873,33 грн., облікована управлінням та буде виплачена у відповідності до постанови КМУ від 08.06.2016 року № 637 від 05.11.2014 року зі змінами, внесеними постановою КМУ від 21.08.2019 року № 788, на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, за окремим фінансуванням на означені цілі.

У зв`язку з наведеним просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у тому числі у частині позовних вимог про стягнення з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

19.02.2021 року позивачем засобами електронного зв`язку надано відповідь на відзив, зміст якої є аналогічним змісту позовної заяви.

Дослідивши подані сторонами документи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , а фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 15.10.2013 року та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.04.2016 року № .

Відповідач - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб`єктом владних повноважень, основним завданням якого згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є забезпечення своєчасно і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач як отримувач пенсії перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа.

На підставі звернення позивача, 06.10.2020 року відповідачем була надана відповідь за № 0580-03-8/17313, з якої вбачається, що доплата пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року у сумі 113873,33 грн. буде здійснена відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року № 637. Згідно ним суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

27.11.2020 року відповідачем була надана відповідь за № 0580-03-8/23603, з якої вбачається, що нараховані та не отримані ОСОБА_1 суми пенсій за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року у розмірі 50759,24 грн., які не закладено до бюджету, будуть виплачуватись за окремим фінансуванням на зазначені цілі.

Позивач вважає, що станом на час звернення до суду належним та ефективним способом захисту порушених прав буде зобов`язання виплатити вказану заборгованість.

Таким чином, спірним питанням є бездіяльність відповідача стосовно виплати заборгованості пенсії та зобов`язання вчинити таку виплату.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для прийнятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені 1 ст. 49 вказаного Закону, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перелік яких є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав виключно у випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії не встановлені.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч.2 ст. 19 Конституції України).

Крім того суд зазначає, що відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України для виплати пенсії за минулий період, не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 та Постанова КМУ №335 є підзаконними нормативно-правовими актами, які обмежують встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Судом встановлено, що позивачу пенсія фактично не виплачувалася з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 113873,33 грн. Вказане підтверджується довідкою відповідача про нараховану та фактично виплачену пенсію.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року.

З метою повного захисту порушеного права позивача, суд прийшов до висновку, що визнанню протиправною підлягає бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року, а порушені права - захисту, у спосіб, про який просить позивач - шляхом зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсійних виплат за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року у розмірі 113873,33 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 КАС України) є правом суду, а не обов`язком. Його відсутність не виключає обов`язковості судового рішення до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС України). Застосування судом зазначеного права має бути вмотивованим. Суд у даній справі не вбачає підстав для сумнівів у можливості виконання його рішення відповідачем, інших загроз обов`язковості рішення суду. Тому з урахуванням відсутності відповідного мотивування у клопотанні позивача, не суд вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням власного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою - третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою наведеної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка міститься у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд застосовує частину п`яту статті 134 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Перша колегія адвокатів" в особі засновника ОСОБА_2 укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 3939 від 23.10.2020 року. Факт надання послуг та їх вартість сторони визначають в акті прийому-передачі наданих послуг, які є невід`ємною частиною цього договору.

З наявного в матеріалах справи акту виконання робіт та фактичних витрат (орієнтований) вбачається, що колегія надала клієнту правничу допомогу в наступному обсязі:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, виготовлення договору, акту - 500,00 грн.;

оформлення адвокатського запиту № 3945 від 26.10.2020 року, відправлення адвокатського запиту поштою - 500,00 грн.;

надання консультації щодо пенсійної справи ОСОБА_1 - 200,00 грн.;

оформлення адміністративного позову, клопотання з додатками, надання консультації, відправлення позову - 1500,00 грн.;

представництво в суді першої та другої інстанції (написання заперечення на відзив, апеляційну скаргу), відправлення документів до суду та сторонам процесу, консультування в період розгляду справи - 2300,00 грн.

Факт оплати гонорару у розмірі 5000,00 грн. підтверджується квитанцією від 28.12.2020 року.

При перевірці даних витрат за критеріями, що наведені вище, суд звертає увагу на те, що частина оплачених позивачем послуг (а саме: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, виготовлення договору, акту, та надання консультації щодо пенсійної справи ОСОБА_1 ) не мали обов`язкового характеру, охоплюються іншими наданими послугами. Зміст консультацій та роз`яснень не розкритий, що заважає встановленню їх зв`язку з предметом позову у справі.

Крім того, дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику), тому представництво адвоката в Донецькому адміністративному суді при розгляді справи не вимагає.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи конкретні обставини справи, яка не є занадто складною, суті виконаних послуг, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн., які відповідають вартості безпосередньої підготовки процесуальних документів по справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-А) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість з пенсійних виплат за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року у розмірі 113873 (сто тринадцять тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 33 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу) у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.