Справа № 260/3426/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3426/20 пров. № А/857/844/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі №260/3426/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення (головуючий суддя першої інстанції Микуляк П.П., час ухвалення - справу розглянуто у порядку письмового провадження, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 08.12.2020),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем отримано містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 від 14 липня 2020 року № 94/03-04/20, які затверджені наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 14 липня 2020 року №166-М. Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 352 від 13 жовтня 2020 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 та наказу управління містобудування та архітектури №166-М від 14 липня 2020», скасовано вищевказані містобудівні умови та обмеження та наказ, яким вони затверджені. Позивач вважає, що таке рішення є протиправним з огляду на те, що скасування містобудівних умов та обмежень не належить до компетенції органів виконавчої влади.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13 жовтня 2020 року № 352 «Про скасування містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 та наказу управління містобудування та архітектури № 166-М від 14.07.2020». Визнано протиправним та скасовано рішення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27 жовтня 2020 року № 24 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт». Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Ужгородської міської ради судові витрати у розмірі 1681,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зокрема апелянт вказує на те, що повноваження виконавчого комітету Ужгородської міської ради скасовувати акти Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради виходять безпосередньо з норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім цього, виконавчий комітет Ужгородської міської ради скасував не своє рішення, а акт підпорядкованого йому виконавчого органу міської ради, прийняв рішення в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, підстави для визнання протиправними та скасування Рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №352 від 13.10.2020 року «Про скасування містобудівних умов і обмежень на проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 та наказу управління містобудування та архітектури № 166-М від 14.07.2020», та наказу Управління державного архітектурно- будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 24 від 27.10.2020 про скасування права на початок виконання будівельних робіт - відсутні.

З урахуванням наведеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 14 липня 2020 року Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради надало ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження № 94/03-04/20 для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція індивідуального житлового будинку» за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва» від 14 липня 2020 року № 166-М затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція індивідуального житлового будинку» по АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13 жовтня 2020 року №352 «Про скасування містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 та наказу управління містобудування та архітектури № 166-М від 14.07.2020», скасовано вищенаведені містобудівні умови та обмеження, видані ОСОБА_1 та наказ Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, якими вони були затверджені.

Наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт» від 27 жовтня 2020 року № 24 скасовано право на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого 16.09.2020 № ЗК77 на реконструкцію індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17 лютого 2011 року (далі Закон №3038), який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері регулювання містобудівної діяльності.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 Закону №3038 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва (ст. 26 Закону №3038).

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до статті 29 цього ж Закону, містобудівні умови та обмеження є однією із основних складових вихідних даних та, фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Згідно з ч.8 ст.29 Закону №3028 містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника або за рішенням суду.

Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 2) абзац п`ятий частини восьмої статті 29 виключено (згідно із Законом України від 17.10.2019 р. N 199-IX); 3) за рішенням суду.

У разі скасування за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що наведений у ст.29 Закону №3038 перелік суб`єктів, що мають право на скасування містобудівних умов та обмежень, є вичерпним і остаточним, розширеному тлумаченню не підлягає.

Апелянт вказує на те, що відповідно до положень пункту 3 частини другої ст.52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280), виконавчий комітет ради має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи апелянта помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради (ч. 1 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Статтею 31 цього ж Закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва віднесено повноваження, в тому числі, щодо надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Разом з тим, нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено право виконавчого комітету ради скасовувати надані містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок.

Що стосується посилань апелянта на п.3 ч.2 ст.52 Закону №280/97, яким виконавчому комітету ради надано право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб, то такі також є невірними, оскільки органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Вказаний правовий висновок неодноразово був висловлений Верховним Судом, зокрема у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №807/736/18, що також стосувалося питання правомірності скасування рішенням виконавчого комітету органу місцевого самоврядування виданих суб`єкту містобудування містобудівних умов та обмежень.

Суд першої інстанції вірно вказав, що на підставі містобудівних умов у позивача на час прийняття оскарженого рішення вже виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів та позивач заперечує проти зміни чи припинення таких правовідносин та, окрім цього, при вирішенні питання наявності у суб`єкта містобудування права на скасування містобудівних умов та обмежень слід керуватися нормами ч.8 ст.29 Закону №3038, оскільки саме вони є спеціальними у спірних правовідносинах.

З аналізу ч. 8 ст. 29 Закону №3038 слідує, що скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: за заявою замовника або за рішенням суду, та вказаною нормою не передбачена можливість скасування містобудівних та обмежень на підставі рішення виконавчого комітету міської ради.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що для скасування містобудівних умов та їх обмежень є відповідний порядок, та скасування таких здійснюється через органи судової влади чи за ініціативою замовника адміністративної послуги. Скасування таких в інший спосіб буде порушенням Конституційних прав позивача.

З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13 жовтня 2020 року № 352 «Про скасування містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкта будівництва по вул. Тараса Шевченка, 47 та наказу управління містобудування та архітектури № 166-М від 14.07.2020» прийняте за відсутності законних підстав, у зв`язку з чим підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо позовної вимоги про скасування наказу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27 жовтня 2020 року № 24 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт», колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує із вказаного наказу, він прийнятий на підставі абз. 6 п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466.

Відповідно до абз. 6 п. 15 вищевказаної постанови у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання наведених у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягає скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно, з урахуванням того, що суд дійшов висновку про протиправність наказу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13 жовтня 2020 року № 352, яким скасовано містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта будівництва по вул. Т. Шевченка, 47, то відповіло виданий у зв`язку із скасуванням містобудівних умов та обмежень наказ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27 жовтня 2020 року № 24 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт», як наслідок також підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваних рішень згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним критеріям не відповідають, оскільки відповідач діяв не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку із чим оскаржувані рішенні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі №260/3426/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 17.03.2021р. у зв`язку із тим що член колегії-суддя Бруновська Н.В. з 09.03.2021р. по 16.03.2021р. перебувала у відпустці.