Справа № 640/13694/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у встановленні судового контролю

17 березня 2021 року м. Київ № 640/13694/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 640/13694/19 за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просив суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо виплати позивачу пенсії з 01 червня 2018 року по 30 квітня 2019 року неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 не виплачену пенсію за період з 01 червня 2018 року по 30 квітня 2019 року в сумі 70 354,13 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ) щодо невиплати ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахованої за період з 01 червня 2018 року по 30 квітня 2019 року пенсії у розмірі 70354,13 грн (сімдесят тисяч триста п`ятдесят чотири гривні 13 копійок); зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ) здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01 червня 2018 року пор 30 квітня 2019 року у розмірі 70354,13 грн (сімдесят тисяч триста п`ятдесят чотири гривні 13 копійок).

Не погоджуючись із прийнятим Окружним адміністративним судом міста Києва рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві було подано апеляційну скаргу в якій останній просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити певні дії повернуто апелянту.

Надалі, 30 січня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва було видано позивачу виконавчий лист, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ) здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01 червня 2018 року пор 30 квітня 2019 року у розмірі 70 354,13 грн (сімдесят тисяч триста п`ятдесят чотири гривні 13 копійок).

02 березня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 було надіслано заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року в адміністративній справі № 640/13694/19 у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування вищевказаної заяви позивач зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ) щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої за період з 01 червня 2018 року по 30 квітня 2019 року пенсії у розмірі 70354,13 грн (сімдесят тисяч триста п`ятдесят чотири гривні 13 копійок). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ) здійснити виплату пенсії позивачу за період з 01 червня 2018 року пор 30 квітня 2019 року у розмірі 70354,13 грн (сімдесят тисяч триста п`ятдесят чотири гривні 13 копійок).

14 січня 2020 року рішення суду набрало законної сили.

21 лютого 2020 року на адресу позивача надійшов лист від відповідача, шо кошти нараховані і будуть виплачені.

05 серпня 2020 року Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62729591.

Проте, позивач зауважує, що станом на сьогоднішній день рішення суду так і не виконано, а кошти не сплачені, що є підставою для встановлення судового контролю.

Розглянувши подану позивачем заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі № 640/13694/19, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, за правилами частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного, несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

В свою чергу з матеріалів справи судом було встановлено, що з аналізу листа Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 28014-29058/Д-02/8-2600/20 від 09 грудня 2020 року вбачається, що «у лютому 2020 року на виконання Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року та ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі № 640/13694/19 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року по 30 квітня 2019 року в порядку визначеному судовим рішенням, та нараховані кошти.

Різниця пенсії на виконання вищевказаного судового рішення в сумі 70 354,13 грн підлягала виплаті відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22 серпня 2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Проте, постановою Шостого апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2020 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2019 року у справі № 640/5248/19, яким визнано протиправним та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений Постановою Кабінетом Міністрів України № 649.

Водночас, відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищення до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за нормами цього Закону та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктами 20 та 29 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексе України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Бюджетом Пенсійного фонду України на 2020 рік з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено видатки по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виплата заборгованості за рішеннями суду здійснюється в мся«| бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Бюджетом Пенсійного фонду України на 2020 рік з урахуванням норм Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» передбачено видатки по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів державного бюджету України у розмірі 200 млн. грн.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року № 20-1 було затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у Реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі Реєстр).

Ведення Реєстру здійснюється в електронному вигляді за допомогою технічних і програмних засобів. Облік рішень у Реєстрі здійснює орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення.

Зазначимо, що Реєстр доповнюється судовими рішеннями, які надійшли до боржників (територіальних управлінь Пенсійного фонду України) - до набрання чинності Порядком ведення обліку рішень суду у Реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року № 20-1, тому черговість виконання рішення суду, що визначається датою їх надходження до боржника, оновлюється.

Станом на день підготовки відповіді на Ваше звернення рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року у справі № 640/13694/19 обліковується в реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, за № 57779 як таке, що надійшло до боржника 05 грудня 2019 року.

Додатково повідомляємо, що проект бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік передбачає 200 млн. грн. коштів державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (в межах передбачених коштів державного бюджету по програмі за КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду»).

Сума коштів, необхідна для забезпечення погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів, буде остаточно визначена після прийняття закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» і затвердження бюджету Пенсійного фонду України.

Забезпечення відповідних виплат буде здійснюватися в межах передбачених асигнувань».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підставою невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року у повному обсязі є недостатність відповідних бюджетних призначень, передбачених бюджетом для Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, суд звертає увагу, що органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету у межах виділених асигнувань.

Таким чином, нарахована позивачу сума різниці пенсії має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно із підпунктами 4-5 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду.

Тобто, виплати грошової допомоги здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із пунктами 20, 29 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач при виконанні рішення суду, як орган державної влади зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства.

Суд наголошує на тому, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Верховний Суд України неодноразово доходив висновку (справи № 21-66а14, № 21-199а15, №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а), що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а.

Таким чином, оскільки виплата пенсій, призначених відповідно до Закону України від «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, розпорядником якого є Кабінет Міністрів України, органи Пенсійного фонду здійснюють таку виплату після виділення коштів з Державного бюджету України, відтак протиправні дії чи бездіяльність відповідача у даному випадку відсутні.

До того ж, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого закріплений у тому числі і приписами статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи - позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів норм Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, встановлення судового контролю є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/18826/14, від 19 листопада 2018 року у справі № 804/10264/15.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд звертає увагу, що з метою виконання судового рішення у справі № 640/13694/19 позивачу було видано виконавчі листи. Отже, заходи примусового виконання рішень здійснюються у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи судом було встановлено, що відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шатохіним Олександром Павловичем вбачається що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року останнім було відкрито виконавче провадження, що в свою чергу дає підстави суду прийти до висновку, що позивач має право звернутись до суду в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено його права, свободи чи інтереси в процесі виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Також, суд зазначає, що 22 серпня 2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», пунктами 1, 2 якої затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що додається, а також установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Пунктом 4 Порядку № 649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 649 перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Пунктом 10 Порядку № 649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Разом з тим, суд звертає увагу, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 640/5248/19 за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Пенсійного фонду України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено, а саме пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Таким чином, починаючи з 22 липня 2020 року (дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року) посилання відповідача на Постанову № 649, як на підставу для невиплати заборгованості з пенсійних виплат є неправомірними.

Разом з тим, вказана обставина, у даному випадку не може слугувати самостійною підставою для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» № 11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, «Шаренок проти України» від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» № 3 від 13 березня 2017 року вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Також, Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, та як вже було зазначено вище, судовий контроль при ухваленні Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 02 грудня 2019 року у адміністративній справі № 640/13694/19 встановлено не було.

Водночас, суд наголошує, що відповідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження.

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Як вже було зазначено вище, позивачем було отримано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду, та відповідно до наданої позивачем постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шатохіна Олександра Павловича від 05 серпня 2020 відкрито виконавче провадження № 62729591 щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року.

Таким чином, під час розгляду даної заяви судом не було встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши аргументи та доводи позивача, суд не вбачає підстав для задоволення заяви останнього про встановлення судового контролю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-243, 248, 256, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 640/13694/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова