Справа № 640/14328/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Київ №640/14328/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, № та № від 23 березня 2020 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність висновків Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, що стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки позивачем не отримувалась плата за надання майна в оренду, а тому відсутній дохід, який підлягає оподаткуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти доводів позивача, наголосив на тому, що висновки, викладенні у акті перевірки, відповідають фактичним обставинам справи.

Крім цього, звертав увагу суду на те, що позивачем не надано документів на вимогу контролюючого органу, що може слугувати самостійною обставиною для притягнення до відповідальності платника податків.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року.

За результатами проведеної перевірки 17 лютого 2020 року Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві складено Акт №246/26-15-14-02-02/39347392 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу від надання житлового приміщення в оренду платником податків - фізичкою особою ОСОБА_1 ».

Висновками Акту перевірки встановлено наступні порушення:

-статті 179 з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, а саме не подання до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДПС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік;

-підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального місячного річного оподаткованого доходу;

-підпункту 170.15 пункту 170.1 статті 170 з урахуванням вимог підпункту 164.2.5 пункту 164.2. статті 164 ПК України, не задекларовано дохід від надання житлового приміщення в оренду, що підлягає оподаткуванню, за 2018 рік, на загальну суму 175 000 грн, та відповідно занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 31 500 грн.

-пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір у сумі 2 625 грн.

На підставі Акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 23 березня 2020 року:

-№, яким визначено суму грошового зобов`язання у загальному розмірі 39 375 грн 00 коп.;

-№, яким визначено суму грошового зобов`язання у загальному розмірі З 281 грн 25 коп.;

-№, яким визначено суму грошового зобов`язання у загальному розмірі 510 грн. 00 коп.;

-№, яким визначено суму грошового зобов`язання у розмірі загальному 170 грн. 00 коп.

Вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Сума податкових зобов`язань, донарахована органом державної податкової служби, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до вищевказаної норми, починаючи з 01 січня 2011 року платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до вказаного Кодексу.

Згідно з підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються 164.2.5. дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.

За приписами підпункту 170.1.5 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку - орендодавець. При цьому такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені цим Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів, після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу, сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов`язання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31 липня 2014 року №1621-VII (далі - Закон №1621-VII) Податковий кодекс України, а саме - розділ XX «Перехідні положення» підрозділ 10 доповнено пунктом 16-1, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлюється військовий збір. Вказаний Закон № 1621-VII набрав чинності з 03 серпня 2014 року.

Надалі положення пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України щодо строку дії військового збору були продовженні до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, що набрав чинності з 1 січня 2015 року).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (в редакції, що діяла до 31 грудня 2014 року) об`єктом оподаткування збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Починаючи з 1 січня 2015 року об`єктом оподаткування цим збором визначено доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (тобто, розширено базу оподаткування військовим збором).

Підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України визначено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (а саме 1,5% від об`єкта оподаткування).

Згідно з підпунктами 1.5 і 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПК України. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, з контексту вищенаведених норм Кодексу вбачається, що необхідною умовою для утримання податку та військового збору з доходів фізичної особи є наявність факту отримання доходів.

За змістом Акта перевірки позивач в періоді, охопленому перевіркою отримав дохід , внаслідок здавання в оренду нерухомого майна, який підлягає декларуванню та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи згідно чинного законодавства.

В ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі договору оренди житлового приміщення б/н від 06 червня 2018 року було встановлено, що в період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід від здавання в оренду громадянину ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 . Загальна сума отриманого доходу платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 складає 175000,00 грн.

Перевіркою встановлено, що платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 не подано декларації про отриманий доходів за 2018 рік та не задекларовано дохід сумі 175000,00 грн.

Позивач зазначає, що договір був дійсно укладений з ОСОБА_2 , проте останній там не проживав та жодного разу не сплачував орендної плати, а тому у позивача були відсутні підстави оподатковувати дохід від оренди, оскільки його в дійсності не було.

Дослідивши подані суду письмові докази суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендатор) 06 червня 2018 року укладено договір оренди житлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець здає, а орендатор приймає в тимчасове користування житлове приміщення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов договору строк оренди з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року з можливістю пролонгації при згоді обох сторін. Орендна плата за використання квартири та майна складає 25000,00 грн. в місяць.

Як вбачається з акту перевірки загальна сума отриманого доходу платником податків -фізичною особою ОСОБА_1 складає 175000,00 грн.

Водночас, ні з акту перевірки, ні з матеріалів справи не вбачається, що зазначений договір був пролонгований. При цьому відповідачем не надано жодних пояснень щодо визначення суми доходу в даний період.

Разом з тим, відсутні будь які докази того, що ОСОБА_1 отримував орендну плату за приміщення відповідно до вищезазначеного договору.

При цьому, сам лише факт укладення договору оренди квартири не є свідченням отримання доходу позивачем.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №, №, № та № від 23 березня 2020 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, № та № від 23 березня 2020 року.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко