Справа № 640/14857/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Київ № 640/14857/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Діфрано Юніон"
до Київської митниці Державної фіскальної служби
провизнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Дфірано Юнінон» з позовом до Київської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправним і скасування рішення Київської митниці ДФС від 13.03.2019 №UA125000/2019/000250/2 та стягнути на його користь з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Васильченко І.П. від 14.08.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 15.09.2020 №253, у зв`язку з тимчасовою непрацездатності судді Васильченко І.П., у провадженні якої перебувала справа №640/14857/19 і не була нею розглянута, справу передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Мазур А.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2019 суддя Мазур А.С. прийняла до свого провадження дану справу, розгляд якої вирішила здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на протиправність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, стверджуючи, що для підтвердження заявленої ним за основним методом - за ціною контракту митної вартості товару, що ввозився в Україну, він надав відповідачу усі необхідні документи для її підтвердження. Відповідач безпідставно не погодився із заявленою позивачем митною вартістю імпортованого товару та застосував резервний метод.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про правомірність прийнятого рішення, стверджуючи про наявність обґрунтованих сумнівів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості імпортованого товару, які останнім не були спростовані. Відтак, відповідач в межах повноважень та відповідно до статті 64 Митного кодексу України належним чином визначив митну вартість товарів із застосуванням резервного методу та митної вартості визнаної (визначеної) в інших митних деклараціях.

У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідача про необґрунтованість позовних вимог з тих же ж підстав, що викладені в позовні заяві.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що між ТОВ «Діфрано Юніон» (покупець за контрактом) та Hangzhou Fuyang Bona Water Purification Equipment Co., Ltd (продавець за контрактом) укладено контракт від 28.03.2017 №28032017/17/HF (далі також - контракт), відповідно до якого покупець взяв на себе зобов`язання оплатити та прийняти товар у кількості, асортименті згідно з інвойсом, що є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно з пунктом 2.2 контракту ціна за товар, що постачається за цим контрактом визначається відповідно до базису поставки FOB Shanghai (Інкотермс 2011). За винятком випадків, коли покупець запросить інший спосіб доставки. У такому випадку умови можуть бути змінені за взаємною згодою сторін.

Аналогічного змісту умови викладені в пункті 4.1 контракту, згідно з яким поставка товару здійснюється на умовах FOB Shanghai, згідно з правилами Інкотермс 2011. За винятком випадків, коли покупець запитає інший спосіб доставки. У такому випадку умови можуть бути змінені за взаємною згодою сторін.

Згідно з контрактом та відповідно до інвойсу від 23.11.2018 №17BN1123DF-7 позивач придбав товар - комплектуючі для власного виробництва систем неелектронні частини виключно до обладнання для очищення води: корпус фільтру (мембранотримувач), вартість якого складає 2 430,00 доларів США. В інвойсі вказано місце відправлення товару FOB-Ningbo.

04.03.2019 позивач подав в електронному вигляді митну декларацію форми МД-2 №UA125110/2019/403852 разом із документами, що підтверджують заявлену митну вартість товару.

На пропозицію митного органу надати додаткову інформацію на підтвердження заявленої митної вартості позивач листом від 13.03.2019 №47 повідомив його про відсутність інших документів, окрім тих, що були подані раніше до митної декларації №UA125110/2019/403852.

Рішенням Київської митниці ДФС від 14.02.2019 №UA125000/2019/000250/2 скориговано митну вартість, внаслідок чого вартість задекларованого товару зросла з 2 487,34 доларів США до 3 043,80 доларів США.

Оцінюючи таке рішення Київської митниці ДФС, суд виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257 Митного кодексу України Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною шостою статті 264 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 Митного Кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень частини четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята статті 58 Митного Кодексу України).

Відповідно до приписів частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частин другої та третьої цієї ж статті Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 57 цього Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з визначеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено що, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного Кодексу України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11.09.2015 №689 (далі - Методичні рекомендації).

Так, згідно з приписами пункту 6 розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічної позиції щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару дотримується і Верховний Суд в постанові від 04.04.2018 у справі №826/27058/15.

Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.

Відтак, наведені законодавчі приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 по справі №815/5791/17.

Разом з тим силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

В графі 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовується митним органом для визначення митної вартості» оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що надані декларантом позивача документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зокрема пунктом 2.2 контракту передбачено умови поставки FOB-Shanghai та визначено, якщо покупець захоче інші умови поставки, тоді умови змінюються за двосторонньою згодою, однак, доповнення до договору про зміну пункту призначення до митного оформлення не надано, а в МД заявлені умови поставки FOB-Ningbo. Пунктом 1 транспортно-експедиційного договору передбачена заявка, яка не надана до митного оформлення.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України декларантом для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні документи), визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599: акт виконаних робіт (послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; заявка на здійснення послуг по доставці товарів; рахунок-фактура (інвойс) щодо транспортно-експедиційних послуг; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка фактури.

Копія митної декларації країни відправника надана китайською мовою, відповідно до статті 254 МК України до митного оформлення повинен бути наданий переклад. В доповненні до п.1 зовнішньоекономічного контракту зазначений термін дії контракту - до 31.12.2018 та відсутня пролонгація. До митного оформлення надано прайс-лист виробника від 01.01.2015. Так як даний прайс-лист не містить терміну дії та умов поставки необхідно надати прайс на дату складання цінових документів оцінюваних товарів.

З поданих документів неможливо підтвердити метод визначення митної вартості товарів. З метою усунення виявлених розбіжностей та підтвердження числових складових митної вартості від декларанта витребувано додаткові документи згідно з переліком, викладеним у повідомленні. Декларант частково надав документи, але вони не слугували підставою для підтвердження митної вартості. Отже, подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини другої статті 58 МК України. У зв`язку із цим посадовою особою митного органу проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини четвертої статті 57 МК України. Жодних вимог від декларанта у порядку частини шостої статті 55 МК України не надходило. За результатами консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При декларантом під час проведення з ним консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей не можуть бути застосовані через відсутність у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому за умовами статей 62 та 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість у митного органу наявна інформація, що відповідає частині другій статті 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 20ґ - резервного методу. Декларантом під час проведення консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару МД від 05.03.2019 №UA11019/2019/502155.

Рішення винесено без урахування термінів, передбачених статтею 53 МК України, на письмове прохання суб`єкта ЗЕД (лист від 13.03.2019).

Як встановлено судом вище, з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем було подано до митного органу наступні документи:

- контракт від 28.03.2017 №28032017/17/HF;

- додаткову угоду від 11.01.2018 №1 до контракта;

- додаткову угоду від 04.11.2018 №2 до контракта;

- інвойс від 23.11.2018 №18BN1123DF-7;

- копію митної декларації країни відправника;

- прайс-лист від 01.01.2015;

- прайс-лист від 23.10.2018;

- висновок Київської обласної торгово-промислової палати від 07.03.2019 №КТП-0596»;

- платіжне доручення від 19.12.2018 №3866 про сплату коштів за придбаний товар в сумі 2430 дол.США;

- договір транспортного експедирування від 13.03.2018 №KH73FS;

- заявку від 17.01.2019 №8 до договору транспортного експедирування;

- рахунок-фактуру від 04.03.2019 №120168817;

- довідку від 27.02.2019 про вартість транспортно-експедиційних послуг;

- платіжне доручення від 04.03.2019 №4033 про сплату коштів за транспортні послуги.

Відтак, позивач надав митному органу документи, визначені законодавством для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів.

Що стосується розбіжностей, виявлених відповідачем у поданих позивачем документах, внаслідок чого виникли сумніви у правильності задекларованої митної вартості товарів, то суд звертає увагу на таке.

Щодо доводів відповідача про те, що в доповненні до п.1 контракту зазначений термін його дії - до 31.12.2018 та відсутня пролонгація.

Як встановлено судом, позивач надав відповідачу контракт від 28.03.2017 №28032017/17/HF; додаткову угоду від 11.01.2018 №1 до контракта та додаткову угоду від 04.11.2018 №2 до контракта.

Згідно з пунктом 8.4 контракту він вступає в силу з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2017.

Додатковою угодою від 11.01.2018 №1 до контракту пункт 8.4 контракту викладено в новій редакції, відповідно до якої контракт вступає в силу з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2018.

Таким чином, складення інвойсу від 23.11.2018 №18BN1123DF-7 та оплата позивачем товару згідно з платіжним дорученням від 19.12.2018 №3866 здійснені в межах строку дії контракту до 31.12.2018, що свідчить про придбання позивачем товару в межах дії цього контракту, що безпідставно не взято до уваги відповідачем.

Щодо доводів відповідача про те, що пунктом 2.2 контракту визначено умови поставки FOB-Shanghai та вказано, якщо покупець захоче інші умови поставки, тоді умови змінюються за двосторонньою згодою, однак, доповнення до договору про зміну пункту призначення до митного оформлення не надано, а в митній декларації заявлені умови поставки FOB Ningbo. Пунктом 1 транспортно-експедиційного договору передбачена заявка, яка не надана до митного оформлення

Як вбачається з пункту 2.2 контракту, ціна за товар, що постачається за цим контрактом визначається відповідно до базису поставки FOB Shanghai (Інкотермс 2011). За винятком випадків, коли покупець запросить інший спосіб доставки. У такому випадку умови можуть бути змінені за взаємною згодою сторін.

Аналогічного змісту умови викладені в пункті 4.1 контракту, згідно з яким поставка товару здійснюється на умовах FOB Shanghai, згідно з правилами Інкотермс 2011. За винятком випадків, коли покупець запитає інший спосіб доставки. У такому випадку умови можуть бути змінені за взаємною згодою сторін.

Як вбачається із заявки від 17.01.2019 №8 до договору транспортного експедирування, позивач обрав замість порту Shanghai інше місце відправки придбаного товару, змінивши його на Ningbo.

Зазначивши в інвойсі від 23.11.2018 №17BN1123DF-7 умови поставки замість FOB Shanghai - FOB Ningbo, продавець таким чином погодився на зміну місця відправки товару.

Оскільки умови контракту не передбачають обов`язкового укладення сторонами додаткової угоди у разі, коли покупець обере інший спосіб доставки, суд дійшов висновку, що шляхом складення вищевказаних заявки та інвойса сторони узгодили зміну місця доставки товару, що відповідає умовам контракту та приписам статей 207 та 627 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статі 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листа, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Твердження відповідача про ненадання декларантом позивача заявки до договору транспортного експедирування спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що позивачем надано митному органу згадану заявку, копію якої він долучив до відзиву на позовну заяву. Стосовно того, що надана заявка від 17.01.2019 №8 не відповідає номеру договору транспортного експедирування, наданого до митного оформлення, то доказів надання такого іншого договору позивачем відповідач до суду не надав.

Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України декларантом для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні документи), визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599: акт виконаних робіт (послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; заявка на здійснення послуг по доставці товарів; рахунок-фактура (інвойс) щодо транспортно-експедиційних послуг; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка фактури.

Пунктом 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України визначено, що декларант для підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення подає митному органу транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

В розділі ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, містяться рекомендації, поміж іншого, щодо заповнення графи 20 декларації митної вартості . Згідно з цими рекомендаціями для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Таким чином, вказана норма містить альтернативний перелік документів, які можуть бути надані на підтвердження декларантом витрат на транспортування товару.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження згаданих витрат позивачем надано митному органу договір транспортного експедирування від 13.03.2018 №KH73FS та рахунок-фактуру від 04.03.2019 №120168817, згідно з якими вартість морського фрахту складає 1540,37 грн вартість транспортних послуг по території України - 3 636,11 грн.

Згідно з довідкою від 27.02.2019 про вартість транспортно-експедиційних послуг ДП Кюне і Нагель транспортні послуги (морський фрахт, в т.ч. завантаження до контейнеру) за межами України складають 1 540,37 грн., в т.ч. ПДВ 0%, страхування вантажу не проводилось.

Згідно з платіжним дорученням від 04.03.2019 №4033 позивачем оплачено транспортні витрати на суму 5 903,70 грн., в тому числі з них транспортні витрати за межами України (морський фрахт) на суму 1 540,37 грн.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про надання ним необхідних документів, визначених вищевказаними законодавчими актами, на підтвердження вартості транспортних витрат по перевезенню вантажу до кордону України.

Щодо доводів відповідача про надання позивачем копії митної декларації країни відправника китайською мовою, тоді як відповідно до статті 254 МК України до митного оформлення повинен бути наданий її переклад.

Відповідно до статті 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Зі змісту указаної правової норми слідує, що переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж мова митних союзів, надається декларантом на вимогу митного органу.

Ураховуючи викладене, суд критично сприймає доводи відповідача про ненадання декларантом позивача перекладу українською мовою митної декларації країни відправника, складеної китайською мовою, оскільки відповідачем не надано доказів стосовно пред`явлення до позивача вимоги про надання такого перекладу.

Щодо доводів відповідача про те, що до митного оформлення надано прайс-лист виробника від 01.01.2015, який не містить терміну дії та умов поставки, тому необхідно надати прайс на дату складання цінових документів оцінюваних товарів.

Суд критично сприймає таке твердження відповідача про неактуальність інформації про ціни на придбаний позивачем товар, що міститься в прайс-листі виробника від 01.01.2015, вмотивовані відсутністю у ньому терміну дії та умов поставки. На переконання суду, відсутність терміну дії в прайс-листі не є підтвердженням неактуальності зазначеної в ньому інформації.

У подальшому позивач надав митному органу прайс-лист від 23.10.2018 та експертний висновок Київської обласної Торгово-промислової палати від 07.03.2019 №КРП-0596, відповідно до якого остання вказала, що вартість товару, придбаного позивачем згідно з контрактом від 28.03.2017 №28032017/17/HF та інвойсом від 23.11.2018 №18BN1123DF-7 з урахуванням форми оплати та поставки, відповідає ціноутворюючим факторам ринку і на дату експертизи може становити ціни згідно з указаним інвойсом, що безпідставно не було враховано відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.

Суд критично сприймає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що зафіксована в заявці від 17.01.2019 №8 вартість послуг по перевезенню 220 дол.США, що за курсом валют НБУ станом на 17.01.2019 - 28,0088 грн. складає 6 161,93 грн., не відповідає сумі, вказаній в платіжному дорученні від 04.04.2019 №4033. Наведене суд обґрунтовує тим, що перш за все такі доводи митного органу не були покладені в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості. Окрім того, відповідно до пункту 4.4 договору транспортного експедирування від 13.03.2018 №КН-73FS у разі узгодження сторонами еквівалента суми доручення в іноземній валюті, рахунки підлягають оплаті в національній грошовій одиниці України за курсом продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на день, що передує дню виставлення рахунку.

Згідно з платіжним дорученням від 04.04.2019 №4033 оплата здійснена відповідно до рахунку від 04.03.2019 №12016817, тому застосуванню підлягав курс станом на день, що передував його виставленню, який згідно з твердженням позивача відповідно до офіційного сайту НБУ становив 2685,9165 грн. за 100 доларів США. Згідно з рахунком-фактурою експедитора від 04.03.2019 №12016817 вартість послуг склала 5903,70 грн. і в цьому ж розмірі була оплачена позивачем.

Верховний Суд в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16 вказав, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

На переконання суду відповідач не довів обґрунтованості сумнівів, що виникли у нього щодо правильності визначеної позивачем митної вартості товарів, що дає підстави суду стверджувати про необґрунтоване відхилення ним заявленої позивачем митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом у постановах від 02.04.2019 у справі № 809/784/16), від 09.04.2019 у справі № 825/1575/17, від 13.03.2018 у справі №825/1015/17, від 13.03.2018 у справа №804/5688/16.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, що визначає обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів, у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної вартості;

- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач виклав свої доводи щодо неможливості застосування інших другорядних методів, які передують застосованому ним резервному методу.

Приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом відповідач вказав джерело інформації, яким користувався при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару - МД від 05.03.2019 №UA11019/2019/502155. Проте, крім зазначення номера та дати митної декларацій, взятої ним за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, відповідач повинен був також відповідно до пункту 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України викласти обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування. Однак, жодних пояснень та розрахунків в оскаржуваному рішенні відповідач не виклав, що свідчить про порушення ним статті 55 Митного кодексу України і є самостійною підставою для визнання протиправним і скасування цього рішення.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості є протиправним і підлягає скасуванню, що зумовлює необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно із приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.07.2019 №4390. Відтак, відповідно до вищевказаних приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, указані кошти підлягають йому відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись вимогами статей 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфрано Юніон» (02068, м.Ктїв, вул.Драгоманова, 19, ) задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Київської митниці ДФС від 13.03.2019 №UA125000/2019/000250/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфрано Юніон» (02068, м.Ктїв, вул.Драгоманова, 19, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу .

Суддя А.С. Мазур