Справа № 640/8607/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8607/20 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 01.03.2018 - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати (з врахуванням раніше виплачених сум) пенсію ОСОБА_1 з 01.03.2018 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково:

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати пенсії ОСОБА_1 в неповному розмірі відповідно до постанови KM України № 103 від 21.02.2018, а саме 75% суми підвищення пенсії з 05.03.2019 по 03.09.2019.

Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у розмірі 100% перерахованої пенсії з 05.03.2019 по 03.09.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві шляхом їх безспірного списання на користь ОСОБА_1 сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ у м. Києві понесених витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення було порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягає, що представником позивача було надано всі необхідні передбачені законодавством документи на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

Також не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року залишено без руху та встановлено семиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до апеляційного суду оригіналу документу (квитанції) про сплату судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто особі, яка її подала.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів переглядає рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині щодо наявності правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.11.2009.

У 2018 році пенсію ОСОБА_1 було перераховано відповідно до постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Відповідно до зазначеної постанови № 103 виплата пенсії ОСОБА_1 у 2018 році здійснювалась у розмірі 50% від суми підвищення пенсії, а у 2019 році - у розмірі 75% від суми підвищення пенсії.

14.04.2020 представник ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою, у якій просив провести ОСОБА_1 з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії з урахування 100 відсотків суми підвищення пенсії.

Не досягнувши вирішення порушеного питання та вважаючи поетапність виплат незаконною, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Окрім іншого, позивач просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві понесені ним судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ у м. Києві щодо виплати пенсії ОСОБА_1 в неповному розмірі підлягають задоволенню за період з 05.03.2019 по 03.09.2019, однак, щодо проміжку часу після 04.09.2019, то дії відповідача з приводу виплати пенсії позивача у розмірі 75% суми підвищення відповідають приписам постанови № 103 та постанови № 804.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вказав, що частина правничої допомоги на суму 1000 грн. відповідно до Детального опису робіт (наданих послуг) від 14.04.2020 була надана 10.04.2020, тобто до укладення договору, що відповідно до умов договору № 13-04/20 від 13.04.2020 до предмету останнього не входить. Водночас, згідно з вказаним описом частина послуг з професійної правничої допомоги на загальну суму 8 000 грн. (за 8 годин) було надано 14.04.2020 вже після укладення Додатку № 1 від 13.04.2020 та оплати загальної вартості відповідних послуг за Договором № 13-04/20 у розмірі 15 000,00 грн.

Також, суд першої інстанції зазначив, що оформлення операції з оплати послуг здійснювалась шляхом складення прибуткового касового ордеру, позивачем або його представником на підтвердження реальності понесених ОСОБА_1 витрат не надано копії квитанції до касового ордеру від 13.04.2020.

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені витрати у розмірі 15 000 грн. не є документально підтвердженими та обґрунтованими, отже стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не підлягають

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частинами першою, третьою, дев`ятою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється судом під час ухвалення відповідного судового рішення, шляхом відображення його у резолютивній частині такого рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріали справи свідчать, що у строк, встановлений законом, а саме разом із поданням позовної заяви, представником позивача адвокатом Шаповаловим А.М. було заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. та надано суду першої інстанції докази, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами першою-п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як свідчать матеріали справи, позивачем до суду першої інстанції було надано:

1) копію договору № 13-04/20 про надання адвокатом правової допомоги від 13 квітня 2020 року між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем. Договором передбачено, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього доручення згідно з Додатковм № 1 до договору № 13-04/20 від 13.04.2020 року.

2) копію Додатку № 1 до Договору № 13-04/20 від 13.04.2020 року про надання адвокатом правової допомоги, пунктом 2 якого визначено, що вартість робіт скаладає 15 000, 00 грн., оплата робиться на момент підписання адвокатської угоди в поновму обсязі. Також, згіз пунктом 5, підтвердженням належного виконання зобов`язання по оплаті вартості робіт, передбачених пунктом 2 цього Додатку до Договору є прибутковий касовий ордер, квитанція до прибуткового касового ордеру про отримання грошей за відповідним договором або перерахування вказаного розміру вартості робіт на розрахунковий рахунок адвоката із зазначенням підстави перерахування.

3) копію Акту виконаних робіт № 1 до Додатку № 1 до Договору № 13-04/20 від 13.04.2020 року про надання правової допомоги юристом та комплексне юридичне обслуговування від 13.04.2020 року.

4) копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 14.04.2020 року.

5) копію прибуткового касового ордеру № 13-04/20 від 13.04.2020 року про сплату позивачем 15 000,00 грн. на виконання умов Договору № 13-04/20 від 13.04.2020 року.

З аналізу наданих представником позивача та наявних в матеріалах справи документів, колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем докази свідчать про відповідність заявленої до стягнення суми витрат встановленим частиною п`ятою статті 134 КАС України критеріям.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.

В той же час, відповідачем до суду першої інстанції не було подано заперечень на клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. Не було надано таких заперечень відповідачем і до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що на підтвердження розміру витрат на оплату послуг адвоката суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Беручи до уваги те, що відповідачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в апеляційній інстанції не заявлялось клопотань про необґрунтованість суми заявлених позивачем судових витрат на правничу допомогу та її зменшення, враховуючи співмірність таких витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу з огляду на їх підтвердження належними доказами.

При цьому, колегія суддів зазначає, що першочергове надання адвокатом 10.04.2020 року усної юридичної консультації та надання частини послуг з професійної правничої допомоги 14.04.2020 року, не суперечить умовам Договору № 13-04/20 від 13.04.2020 року, не може вважатись окремими від предмету договору діями адвоката, жодним чином не свідчить про нереальність чи не підтвердження наданих послуг, та не може бути підставою для відмови у стягненні відповідних витрат, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції.

Окрім цього, колегія суддів вказує, що оплату за вказаним Договором представником позивача було підтверджено належним чином шляхом подання до суду першої інстанції копії прибуткового касового ордеру № 13-04/20 від 13.04.2020 року про сплату позивачем 15 000,00 грн. на виконання умов Договору № 13-04/20 від 13.04.2020 року.

Також, до апеляційної скарги на спростування відповідних тверджень суду першої інстанції було надано окремо копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 13-04/20 від 13.04.2020 року про сплату позивачем 15 000,00 грн. на виконання умов Договору № 13-04/20 від 13.04.2020 року, а також Акту виконаних робіт № 1 до Додатку № 1 до Договору № 13-04/20 від 13.04.2020 року про надання правової допомоги юристом та комплексне юридичне обслуговування від 13.04.2020 року за підписом клієнта та адвоката.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність клопотань відповідача про необґрунтованість суми заявлених позивачем судових витрат на правничу допомогу та її зменшення, колегія суддів дійшла висновку, що розмір понесених позивачем витрат в ході судового розгляду справи підтверджується належними та допустимими в розумінні КАС України доказами, а висновки суду першої інстанції про те, що заявлені витрати не є документально підтвердженими та обґрунтованими, є помилковим.

Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі справа №826/841/17.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що апелянт просить стягнути з відповідача повну суму понесених витрат у суді першої інстанції - 15 000,00 грн., однак згідно з приписами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 500,00 грн., що свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови у стягненні за рахунок бюджетни асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу, з прийняттям у відповідній частині нової постанови про стягнення таких витрат.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною сьомою статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині оскарження відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу сплачено судовий збір згідно з квитанцією № 62810 від 22 січня 2021 року у розмірі 1 261,20 грн.

А тому, з огляду на часткове задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві у розмірі 630,60 грн.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року - скасувати в частині відмови у стягненні за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві витрат ОСОБА_1 на професійну правову допомогу.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 17 березня 2021 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна