Справа № 500/3667/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3667/20

16 березня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

представника позивача Фльорків О.В.,

представників відповідача Костишин О.В., Ганкевич Н.В.,

представника третьої особи Ганкевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, у якій просить:

- визнати протиправною відмову Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради видати ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0598 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль).

На звернення позивача у встановленому законом порядку щодо надання йому будівельного паспорта на забудову земельної ділянки для будівництва садового будинку в районі примикання об`їзної дороги до автомобільної дороги Н-02 Львів-Тернопіль Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради листом від 21.05.2020 №792/14 та від 19.06.2020 №1026/14 повідомлено про відсутність можливості щодо надання будівельного паспорта забудови земельної ділянки, чим, фактично, позивачу відмовлено у видачі будівельного паспорта.

З таким рішенням суб`єкта владних повноважень та відмовою у видачі будівельного паспорта на забудову земельної ділянки позивач не погоджується, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі сторонам клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

14.12.2020 від відповідача, через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступив відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти позовних вимог та, серед іншого, зазначає, що позивач в обґрунтування своїх тверджень та висновків не надав жодного належного та допустимого доказу, щоб підтверджували підстави порушення прав на забудову земельної ділянки в межах її цільового призначення. Вважає, що управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради розглядало звернення позивача щодо надання будівельного паспорта забудови земельної ділянки в районі автомобільної АДРЕСА_2 ) в межах повноважень і з дотриманням норм чинного законодавства, а відповідь надана відповідно до вимог чинного законодавства та жодним чином не порушують права позивача, тому підстави для їх скасування відсутні.

16.12.2020, через відділ документального забезпечення суду, надійшла відповідь на відзив з додатками (арк. справи 70-79).

Ухвалою від 05.01.2021 судом ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.01.2021, через відділ документального забезпечення суду, надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (арк. справи 85-95).

Ухвалою суду від 25.01.2021, без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, до розгляду справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Тернопільську міську (дорога М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська (колишня автодорога Н-02 Львів - Тернопіль)).

16.02.2021, через відділ документального забезпечення суду, надійшло клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (арк. справи 110-135).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи проти задоволення позову заперечили з мотивів, наведених у відзиві. Додатково пояснили, що детальний план забудови затверджений без достатніх правових підстав. Разом з тим, відповідно до генерального плану міста Тернополя вказана земельна ділянка відноситься до зони Ж-1, тобто до зони садибної житлової забудови, а тому будівництво садового будинку на цій території суперечить вимогам містобудівній документації.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як встановлено судом, та не заперечено сторонами у справі, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0598 га, кадастровий номер №:17:002:0266, з цільовим призначенням «для індивідуального садівництва та відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (арк. справи 13-15).

Дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області.

Позивач звертався до відповідача із заявами про надання будівельного паспорту на будівництво садового будинку на цій ділянці.

Так, 05.05.2020 ОСОБА_1 звернувся в відділ «Центр надання адміністративних послуг» із заявою щодо видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки загальною площею 0,0598га за адресою АДРЕСА_3 з пакетом документів.

Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради відповідно до вимог пункту 2.5 Порядку №103 направлено листа від 21.05.2020 №792/14 з обґрунтуванням підстав такої відмови, в якій зазначено, що відповідно до статей 25, 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій (арк. справи 21).

09.06.2020р. позивач повторно звернувся в ЦНАП із заявою щодо видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки загальною площею 0,06га за адресою АДРЕСА_4 (арк. справи 59).

Листом Управління від 19.06.2020р. №1026/14 повідомлено, що статтею 27 Закону №303 8-VI передбачено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Згідно статті 39 Земельного кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і правил. Відповідно до чинної містобудівної документації на місцевому рівні - генерального плану м. Тернополя та плану зонування території м. Тернополя, вищезазначена територія знаходиться за межами міста Тернополя в проектній межі міста та визначена на перспективу для подальшого територіального розвитку сельбищної зони під розташування садибної житлової забудови (зона Ж-1) з об`єктами торгівлі (зона Г-6), а на схемі територіального районування м. Тернополя назва даного мікрорайону є умовною. З врахуванням викладеного, відповідач зазначив, що Тернопільська міська рада позбавлена можливості вчиняти будь-які дії по забудові даної території (арк. справи 58).

Окрім цього, Тернопільська районна державна адміністрація Тернопільської області, листом від 25.06.2020 №01-668/01-11, у відповідь на адвокатський запит, повідомила, що повноваження Відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля, поширюються винятково на територію Тернопільського району. Земельні ділянки, розташовані за межами міста Тернополя на території Тернопільської міської ради (автодорога Краковець - Львів - Тернопіль - Умань Н-02) не входять до території Тернопільського району. Тому, Відділ житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Тернопільської районної державної адміністрації жодних дозвільних документів, що стосувалися земельних ділянок на території Тернопільської міської ради, не видавав і не видає (арк. справи 22).

Не погодившись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся із даним позовом у суд.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до генерального плану міста Тернополя, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради від 10 серпня 2010 року № 5/37/11 (з подальшими змінами відповідно до рішень від 27 січня 2014 року № 6/44/12, від 24 березня 2017 року № 7/14/61, від 24 березня 2017 року № 7/14/62, від 20 квітня 2018 року № 7/24/35), територія в районі автомобільної дороги М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська (колишня автодорога Н-02 Львів - Тернопіль) знаходиться за межами міста Тернополя в проектній межі міста та визначена для розташування садибної житлової забудови (зона Ж-1).

Судом також встановлено, що відповідно до розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 21 лютого 2018 року № 100-од (з подальшими змінами відповідно до розпорядження від 16 квітня 2018 року № 299-од) вирішено розробити детальний план території земельних ділянок садівницького поселення, що розташовані за межами міста Тернополя на території Тернопільської міської ради (автодорога Краковець-Львів-Тернопіль-Умань Н-02) загальною площею 84,03 га з майбутньою реконструкцією під поселення садибної забудови.

Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 22 серпня 2018 року № 636-од затверджено детальний план забудови цієї території.

В подальшому земельні ділянки на цій території отримали у власність члени обслуговуючого кооперативу «Сади ветеранів АТО» для ведення садівництва, а рішенням Тернопільської міської ради від 06.12.2019 №7/41/160 «Про прийняття в комунальну власність земельних ділянок розміщених на території Тернопільської міської територіальної громади» земельні ділянки загального користування були прийняті до комунальної власності.

Згідно з частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із статей 316 - 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та вправі вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 373 Цивільного кодексу України, передбачено зокрема, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно зі статтею 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що обов`язковими ознаками права власності на землю є володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою відповідно до закону і використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038-VI) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно із частинами першої статті 16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях (частина друга статті 16 Закону №3038-VI).

Відповідно до частини другої статті 19 Закону №3038-VI детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів.

Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації, крім випадків, якщо законами встановлений інший порядок.

Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території) (частина четверта статті 19 Закону №3038-VI).

Частиною другою статті 24 Закону №3038-VI передбачено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону №3038-VI режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, за межами населених пунктів встановлюється відповідними районними державними адміністраціями, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, Севастопольською міською державними адміністраціями.

Статтею 26 Закону №3038-VI суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до статті 27 Закону №3038-VI забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно пункту 1.2 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України №103 від 05.07.2011 (далі - Порядок №103), будівельний паспорт забудови земельної ділянки визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Відповідно до пункту 1.4. Порядку №103 розроблення будівельного паспорта за межами населених пунктів здійснюється відповідно до детальних планів територій та планувальних рішень проектів садівницьких та дачних товариств.

Згідно пункту 2.1 Порядку видача №103 будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих, днів з дня надходження пакета документів, до якого входять: заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за. формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо); проект будівництва (за наявності); засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

Пунктом 2.4 Порядку №103 передбачено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику з наступних підстав:

- неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу;

- невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін слідує, що позивач, з метою отримання будівельного паспорту для забудови своєї земельної ділянки, подав усі необхідні документи, передбачені пунктом 2.1. Порядку №103.

В свою чергу, власник земельної ділянки може здійснювати своє право власності, у тому числі і щодо її забудови, відповідно до цільового призначення земельної ділянки та відповідної містобудівної документації. Для земельних ділянок, які розміщенні за межами населених пунктів режим забудови може визначатися обласною державною адміністрацією у разі відсутності адміністративного району. При цьому, забудова земельної ділянки, яка надана для ведення садівництва може здійснюватися на підставі будівельного паспорту.

Відтак, позивач звернувся до уповноваженого органу та дотримався встановлених Законом №3038-VI та Порядком №103 усіх необхідних умов для отримання будівельного паспорту.

Суд приймає до уваги пояснення представників відповідача та третьої особи, що детальний план забудови суперечить генеральному плану міста Тернополя, де земельні ділянки садівницького поселення, що розташовані за межами міста Тернополя на території Тернопільської міської ради (автодорога М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська) загальною площею 84,03 га віднесено до зони садибної житлової забудови.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням, що така забудова можлива лише після зміни їх цільового призначення.

Відповідно до частини третьої статті 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Таким чином, орган місцевого самоврядування без відповідного звернення не наділений правом одноосібно змінити цільове призначення, як земельної ділянки позивача, так і інших земельних ділянок у вказаному земельному масиві. А в межах встановленого цільового призначення належним способом забудови земельної ділянки є будівництво саме садового, а не садибного будинку. При цьому, подальша зміна цільового призначення земельної ділянки не спростовує права позивача на отримання будівельного паспорта.

Суд також звертає увагу на те, що розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 21.02.2018 №100-од (з подальшими змінами відповідно до розпорядження від 16.04.2018 №299-од) та від 22.08.2018 №636-од стосовно детального плану території, у встановленому законом порядку не скасовувалися та нечинними не визнавалися.

Крім того, в пунктах 70, 71 рішення ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року) вказано, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права. Суд, зокрема, вказав, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Таким чином, неузгодженість в діяльності Тернопільської міської ради та Тернопільської обласної державної адміністрації щодо затвердження містобудівної документації, за даних умов, не може створювати негативні наслідки для позивача у здійсненні права власності на земельну ділянку з відповідним цільовим призначенням, в тому числі і щодо відмови в отриманні будівельного паспорту для будівництва садового будинку.

Суд звертає увагу, що принцип «обґрунтованості рішення суб`єкта владних» повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Суд також враховує висновок ЄСПЛ сформований у рішенні у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06, п. 50-56) про те, що у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач відмовив позивачу у видачі будівельного паспорту без урахуванням усіх обставин та оцінки усіх фактів, що мають значення.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів при розгляді судової справи суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, не виконано та не доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того в позовній заяві позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в порядку, передбаченому статтею 382 КАС України та зобов`язати відповідача подати суду звіт про виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми слідує, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду.

Разом з тим, позивачем не доведено, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб, а тому суд вважає, що у встановленні судового контролю шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення суду слід відмовити.

За нормами пункту 5 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат, яке врегульовано главою 8 розділу І Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями статті 59 Конституції України, передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до приписів частин першої-п`ятої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною сьомою статті 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами. Такий висновок висвітлений у постанові від 17.10.2018 у справі № 301/1894/17.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи слідує, що 02.11.2020 між адвокатським об`єднанням "Сила Права" та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №б/н (арк. справи 37-39).

Згідно п.3.2 даного договору, за надання правової допомоги клієнт зобов`язаний оплачувати правову допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору.

Також, згідно додатку №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.11.2020, сторони визначили, що за годину представництва у суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 1000,00 грн; загальний розмір гонорару залежить від кількості затрачених адвокатом адвокатського об`єднання годин по справі, але в будь-якому випадку не може бути меншим 5000,00 грн.

Відповідно до акта від 07.12.2020 №1 обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.11.2020 адвокатським об`єднанням були надані клієнту юридичні послуги згідно наступного переліку:

- формування правової позиції та підготовка заяви (4 год.), вартість 4000,00 грн;

- участь у судових засіданнях в суді першої інстанції (1 год. орієнтовно), вартість 1000,00 грн.

Загальна сума складає 5000,00 грн.

Також згідно до акта від 04.12.2020 №2 обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.11.2020 адвокатським об`єднанням були надані клієнту юридичні послуги із підготовки відповіді на відзив (2 год.) вартістю 2000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачки адвокатському об`єднанню лише суми в розмірі 5000,00 грн (арк. справи 78).

Враховуючи надані стороною позивача докази, з урахуванням співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

Також, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 сплачений згідно квитанції №29226 від 17.11.2020 (арк. справи 6).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради видати ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на суму 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу на суму 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_5 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради (місцезнаходження/місце проживання: вул. Коперника, 1,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34334305);

третя особа:

- Тернопільська міська рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Листопадова, 5,м.Тернопіль,Тернопільська область,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34334305) .

Головуючий суддя Мірінович У.А.