Справа № 640/24821/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Київ № 640/24821/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Центренерго» з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про накладення штрафу ВП № 62070743 від 22.09.2020р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про накладення штрафу на боржника від 22.09.2020р. винесена в межах виконавчого провадження № 62070743 є протиправною, оскільки станом на момент її прийняття існували обставини, що зумовлювали обов`язкове зупинення виконавчого провадження з підстав визначених п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме включення ПАТ «Центренерго» до переліку об`єктів великої приватизації, дія якої триває і на сьогодні.

Відповідачем відзив на адміністративний позов не подано та вимоги суду щодо надання копії матеріалів виконавчого провадження № 62070743 не виконано.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

12 липня 2019 року компанія Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) звернулася до суду із заявою про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-Промисловій палаті України від 18 вересня 2018 року у справі № 333г/2016 за позовом публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - ПАТ «Центренерго») (Україна) до Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) (Гонконг) про покладення на відповідача обов`язку підписати акт прийому-передачі вугільної продукції № 09/AGL від 30 березня 2015 року, складений на підставі сертифікату № 150324039С від 19 березня 2015 року, та передати його позивачеві, а також про стягнення з відповідача витрат з оплати арбітражного збору в частині, що стосується ПАТ «Центренерго».

Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України у складі голови Крупко П. М., арбітрів Винокурової Л. Ф. і Чижикова Г. Д. 18 вересня 2018 року у місті Києві по справі № 333г/2016 за позовом ПАТ «Центренерго» (Україна) до Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) (Гонконг) прийнято рішення на узгоджених умовах, відповідно до якого в частині, що стосується ПАТ «Центренерго», вирішено:

- зобов`язати ПАТ «Центренерго» протягом 10 календарних днів з дати отримання арбітражного рішення скласти, підписати і направити (вручити) Arida Global Limited акт приймання-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, виходячи з відомостей, викладених у пункті 1 розділу ІІ клопотання Arida Global Limited № 3 від 18 вересня 2018 року про прийняття арбітражного рішення на підставі статті 50 Регламенту МКАС, показників виходу летючих речовин на сухий беззольний стан палива (Vdaf), зафіксованих в аналітичному звіті іноземного підприємства «СЖС УКРАЇНА» № ODL1820-0602 від 05 липня 2018 року, та узгодженої сторонами фактичної вартості поставленої партії вугілля - 310 179, 12 доларів США.

- встановити, що акт приймання-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, оформлений та підписаний у відповідності до цього рішення, вважається підставою для оплати ПАТ «Центроенерго» вартості вугілля, поставленого Arida Global Limited.

Вказане рішення вступило в законну силу з 18 вересня 2018 року і є остаточним.

Вважаючи, що ПАТ «Центренерго» рішення на узгоджених умовах Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18.09.2018р. у добровільному порядку не виконано, Аріда Глобал Лімітед звернулось до суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду, який діяв як суд першої інстанції, від 30.10.2019р., із урахуванням ухвали цього ж суду від 05.11.2019р. про виправлення описки, залишеною в силі постановою Верховного Суду від 14.01.2020р., заяву Аріда Глобал Лімітед про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18 вересня 2018 року у справі № 333г/2016 задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення на узгоджених умовах Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18 вересня 2018 року у справі № 333г/2016 про зобов`язання ПАТ «Центренерго» протягом 10 календарних днів з дати отримання дійсного рішення скласти, підписати і направити (вручити) Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) акт прийому-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, виходячи з відомостей, викладених у пункті 1 розділу ІІ клопотання Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) № 3 від 18 вересня 2018 року про винесення арбітражного рішення в порядку статті 50 Регламенту МКАС, показників виходу летючих речовин на сухий беззольний стан палива (Vdaf), зафіксованих в аналітичному звіті іноземного підприємства «СЖС Україна» № ODL1820-0602 від 05 липня 2018 року, і узгодженої сторонами фактичної вартості поставленої партії вугілля - 310 179, 12 доларів США та встановлення, що акт прийому-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, складений і підписаний відповідно до дійсного рішення, є підставою для оплати ПАТ «Центренерго» вартості вугілля, поставленого Аріда Голобал Лімітед (Arida Global Limited).

На виконання вищезазначеного рішення Київським апеляційним судом 03.02.2020р. видано виконавчий лист № 824/132/19.

З огляду на вказане, постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.05.2020р. відкрито виконавче провадження ВП № 62070743 з виконання виконавчого листа Київського апеляційного суду від 03.02.2020р. № 824/132/19 та зобов`язано боржника, а саме ПАТ «Центренерго» виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Водночас, 05.08.2020р. позивачем направлено на адресу Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заву про зупинення вчинення виконавчих дій, в тому числі в межах виконавчого провадження № 62070743, з посиланням на п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме включення ПАТ «Центренерго» до переліку об`єктів великої приватизації, дія якої триває і на сьогодні.

Водночас, 22.09.2020р. постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу на позивача накладено штраф у розмірі 5 100, 00 грн., з огляду на невиконання рішення та зобов`язано останнього виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Позивач вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині не зупинення виконавчого провадження № 62070743 на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення штрафу.

Надаючи оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону віднесено виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;.

Статтею 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено обов`язки і права виконавців.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 5, 6 Закону № 1404-VІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VІІ, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ч. 5, 6 Закону № 1404-VІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 Закону № 1404-VІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що Законом № 1404-VІІІ встановлено відповідальність боржника за невиконання судового рішення. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником рішення суду, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання, без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови посилається виключно на наявність підстав для зупинення виконавчого провадження на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме включення ПАТ «Центренерго» до переліку об`єктів великої приватизації.

При цьому, як встановлено судом, підставою для прийняття оскаржуваної постанови є факт невиконання боржником рішення.

Факт невиконання рішення суду позивачем не спростовується, а жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності поважних причин, які перешкоджали виконанню рішенню суду, яке набрало законної сили, не надано. Одночсано, не надано доказів того, що існували обставини, які істотно ускладнювали виконання рішення або роблять його неможливим.

Одночасно, суд зазначає таке.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції») право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі «Піалопулос та інші проти Греції», якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі «Войтенко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Отже, суд приходить до висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення прав особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Таким чином, оскільки станом на момент винесення рішення у справі позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження факту неможливості вчинення дій з виконання виконавчого листа виданого Київським апеляційним судом 03.02.2020р. № 824/132/19, а саме скласти, підписати і направити (вручити) Arida Global Limited акт приймання-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, протягом 10 календарних днів з дати отримання дійсного рішення, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а відтак не підлягає скасуванню.

При цьому, суд наголошує, що в ході судового розгляду цієї справи оцінка бездіяльності відповідача щодо наявності/відсутності підстав для зупинення виконавчого провадження № 62070743 не надається, оскільки це не є предметом спору.

З огляду на вказане, доводи позивача, щодо наявності бездіяльності відповідача щодо зупинення виконавчого провадження, в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови, не приймаються судом до уваги, адже як встановлено судом вище підставою для прийняття останньої є саме невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи той факт, що позивачем жодних інших доводів протиправності постанови про накладення штрафу від 22.09.2020р. не повідомлено, а доказів оскарження бездіяльності відповідача в частині зупинення виконавчого провадження до суду не надано, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 159, 243-245, 263, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Центренерго» - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295, 296 КАС України

.Суддя Я.І. Добрянська