Справа № 308/10746/20
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Секереш О.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача Гримут Д.Ю.

перекладача Поп Д.І.

представника відповідача - Радь О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 поданим представником позивача - адвокатом Гримут Дмитром Юрійовичем до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МЗК №000435 від 12.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 в особі представника позивача - адвоката Гримут Д.Ю. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МЗК №000435 від 12.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 5100,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 12.10.2020 року відносно позивача громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗК № 000424 за ч.1 ст.203 КУпАП за порушення правил перебування на території України без документів на право проживання та як наслідок 12.10.2020 року першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Бердар О.М. відносно громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЗК №000435 , якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Як вбачається з постанови 12.10.2020 року о 10:00 год. в м. Хуст виявлено громадянина Чехії ОСОБА_2 , який проживав на території України з порушенням правил перебування, а саме у 2018 році потрапив на територію України поза пунктом пропуску та проживав на території України без документів на право проживання, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 5100,00 гривень.

Позивач з винесенням постанови не згоден, вважає постанову незаконною, необгрунтованою та у зв`язку з цим такою, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що при складанні даної постанови представник ГУ ДМС у Закарпатській області не вжив всіх заходів для повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема порушено п.2.6 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС України № 825 від 28.08.2013 року, оскільки позивач не володіючи українською мовою та не вміючи нею читати, змушений був підписати незрозумілі для нього документи під погрозою того, що його вивезуть за межі території України.

Позивач вказує на те, що представник ГУ ДМС у Закарпатській області в порушення норм ст.268 КУпАП та Інструкції № 825 не забезпечив ОСОБА_3 перекладача з української на чеську мову; не роз`яснив прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП; не довів позивачу зміст протоколу про адміністративне правопорушення та не роз`яснив - у чому саме він обвинувачується та за що притягається до адміністративної відповідальності; не надав можливості ОСОБА_3 скористатися правовою допомогою адвоката, а останній хотів нею скористатися; не надав можливості надати пояснення чи зауваження з приводу змісту протоколу та справи в цілому й викласти при цьому свої доводи рідною мовою; не надав йому примірник протоколу про адміністративне правопорушення та постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того представник ГУ ДМС незаконно та протиправно вилучив у гр. ОСОБА_4 його особистий документ - закордонний паспорт, що, у свою чергу, свідчить про грубе порушення вимог ч.2 ст.265 КУпАП та п.п. 2.9, 2.16 Інструкції № 825.

Позивач зазначає, що вищевказані порушення закону в сукупності є істотними та стали можливими через незабезпечення громадянину іншої країни - Чеської Республіки перекладача. Аналогічну позицію зайняв Касаційний адміністративний суд Верховного Суду в постанові від 12.08.2020 у справі № 127/26552/16-а.

Позивач вказує на те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.ст.283, 284 КУпАП.

На підставі вищенаведеного позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Бердара О.М. серії ПН МЗК № 000435 від 12.10.2020 року, якою громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вказав на те, що є громадянином Чеської Республіки, українською мовою не володіє, перекладача йому не було забезпечено під час складання протоколу та прийняття постанови. Він підписав документи, не розуміючи їх зміст. Вказав на те, що перетнув кордон в Україну через пункт пропуску « Вилок».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Вказав, що позивач є іноземцем та не володіє українською мовою, зокрема не вміє читати, а тому при складанні відносно нього протоколу потребував допомоги перекладача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у відзиві, надав аналогічні пояснення, що містяться у відзиві. Зокрема зазначив, що позивачу було роз`яснено його права на українській мові.

21.01.2021 року на адресу суду надійшов письмовий відзив з якого вбачається, що 12.10.2020 року за порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого факту перебування іноземця на території України нелегально 12.10.2020 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП. Винесеною постановою про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн 00 коп.

Зазначають, що з метою дотримання прав позивача при складанні адміністративного протоколу Стоя Петр запропоновано надати пояснення та скористатися послугами захисника та перекладача, однак він відмовився, що засвідчено власноручним підписом в протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, виходячи з вище викладеного вважають, що громадянин Чеської Республіки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до вимог чинного законодавства.

У зв`язку з вище наведеним вважають, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 12.10.2020 серії ПН МЗК №000435 прийнята з врахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірною та такою, що прийнята уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому скасуванню не підлягає. З посиланням на викладене просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача та представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Як встановлено судом 12 жовтня 2020 року, уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України запроваджено протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Вимогами ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що постановою серії ПН МЗК №000435 від 12.10.2020 року, винесеною першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Бердар О.М. за наслідками розгляду протоколу серії ПР МЗК №000424 про адміністративне правопорушення від 12.10.2020 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Відповідно до положень п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 9, п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Судом встановлено , що 12.10.2020 року ГУДМСУ у Закарпатській області прийнято рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 16 жовтня 2020 року.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно положень статті 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 197-201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній(незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 245 КУпАП України визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з вищевикладеного, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана виконати ряд дій, обов`язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення, однак відповідно до матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення та як наслідок постанова про накладення адміністративного стягнення викладено українською мовою, не зважаючи на те, що позивач є громадянином Чеської Республіки та українська мова йому не зрозуміла, перекладач був відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

В силу ст. 274 КУпАП, перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Перекладач зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

Однак, перекладача залучено не було до участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 для забезпечення перекладу для позивача.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 825 від 28 серпня 2013 року затверджена Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України (далі - Інструкція).

Згідно п. 2.6 вищезазначеної Інструкції, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача. Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою жестової мови (для спілкування з особами з вадами слуху).

Положеннями п. 2.7 Інструкції передбачено, що протокол про правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою та особою, стосовно якої складається протокол про правопорушення, а також свідками, перекладачем за умови їх наявності.

Суд звертає увагу на те, що під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, а саме: під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення працівниками органів міграційної служби не було залучено перекладача, що є порушенням прав особи, передбачених ч. 1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 04 березня 2020 року у справі № 813/2417/18 та від 08 листопада 2018 року у справі №750/8187/16-а зазначив наступне: «…Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що він притягається до адміністративної відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки, від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

Крім того, право іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною. Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість забезпечення права особи на перекладача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.08.2020 року у справі №755/18174/19.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право кожного обвинуваченого на переклад мовою, якою володіє особа, розглядається як невід`ємна складова права на захист (параграф 3 ст.6 Конвенції).

Європейський Суд з прав людини має сталу практику щодо розгляду справ із дотриманням права на допомогу перекладача як однієї зі складових прав обвинуваченого на захист, у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд, що зафіксовано у декількох рішеннях цього Суду, зокрема: «В контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст. 6-3, підпункт (е) означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права» (Справа Шабельник проти України, рішення від 19 лютого 2009 року).

Як беззаперечно встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 є громадянином Чеської Республіки, українською мовою не володіє, отже не мав можливості розуміти, якими правами він володіє та розуміти усе, про що йшла мова під час запровадження протоколу про адміністративне правопорушення 12.10.2020 року та під час розгляду справи відносно нього.

З огляду на викладене, є достатні підстави вважати, що працівниками ГУДМС, якими запроваджено протокол відносно ОСОБА_2 та інші процесуальні документи у справі, порушено та обмежено його процесуальні права, в тому числі право на захист. Зокрема, не виконано вимог щодо залучення перекладача під час запровадження протоколу та не було належним чином роз`яснено його права та обов`язки, в тому числі, гарантоване право користуватись юридичною допомогою захисника та інші істотні права, що передбачені статтею 268 КУпАП.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість забезпечення права особи на перекладача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 року у справі №813/2417/18, постановах Верховного Суду України від 08.11.2018 року у справі №750/8187/16-а, та від 04.03.2020 року у справі №№813/2417/18.

Таким чином Громадянин Чеської Республіки ОСОБА_2 не розумів суті заданих йому питань, так як, не був забезпечений перекладачем.

Доводи відповідача про те, що позивачу було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також, права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП українською мовою , про що свідчить його власний підпис, на думку суду, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Суд вважає, що лише дотримання права іноземця на перекладача при запровадженні протоколу та прийнятті суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладенні штрафу є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що така особа обізнана зі змістом такої постанови, а отже, знає про втручання в її права.

Крім того, суд враховує ту обставину, що ОСОБА_2 не володіє українською мовою якою складені оспорюванні рішення, а правовий статус іноземця передбачає обовязок субєктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права зокрема, право на перекладача.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 володіє українською мовою та йому зрозуміла суть правопорушення тощо є оціночними судженнями та не заслуговують на увагу.

Відповідач порушив п.п.3.8, 3.9 Інструкції від 05.12.2011 р. № 946, а саме, не забезпечив позивача реальною можливістю реалізувати свої права, зокрема право на перекладача при прийнятті оспорюваних рішень, оскільки позивач не мав можливості зрозуміти за що він притягається до адміністративної відповідальності, і яка саме санкція до нього застосовується.

Отже, при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності позивача управління Державної міграційної служби у Закарпатській області позбавило можливості позивача внаслідок не володіння українською мовою розуміти наслідки дій суб`єкта владних повноважень щодо вирішення його питання правомірності перебування на території України.

Водночас вказані обставини наряду з іншими не спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, проте порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності є підставою для надіслання справи на новий розгляд до Державної міграційної служби у Закарпатській області.

Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України у разі задоволення адміністративного позову, суд може скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації ; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати неправомірною постанову суб`єкта владних повноважень.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПН МЗК №000435 від 12.10.2020 року та надіслання справи на новий розгляд до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області , що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд вважає, що визнання постанови протиправною під час розгляду справи в суді про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності додаткового вирішення не потребують, оскільки скасування постанови включає в себе і перевірку дій посадової особи при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а відтак позовна вимога про визнання постанови протиправною не підлягає до задоволення.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначенні відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем жодних доказів щодо правомірності свого рішення суду надано не було, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суда відсутні, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо забезпечення участі перекладача та належного документування обставин адміністративного правопорушення, є підставою для скасування постанови серії ПН МЗК №000435 від 12.10.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП , з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, порушення процедури складення протоколу про адміністративне правопорушення та прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення не спростовує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, тому суд приходить висновку про надіслання справи про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП відносно громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 на новий розгляд до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 9, 203, 222-2, 245, 246, 251, 254, 268, 274, 278, 280 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 825 від 28 серпня 2013 року, ст.ст. 2, 5, 7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 264, 371 КАС України, суд,-

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 поданий представником позивача - адвокатом Гримут Дмитром Юрійовичем до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МЗК №000435 від 12.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення -задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПН МЗК №000435 від 12.10.2020 року винесену першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Бердар О.М. про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП .

Надіслати справу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП відносно громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 на новий розгляд до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( місце проживання АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області (, 88017, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12-а).

Дата складання повного судового рішення 18.03.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца