Справа № 280/7170/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 280/7170/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року (головуючий суддя Калашник Ю.В)

в адміністративній справі №280/7170/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду 08.10.2020 року з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) щодо направлення електронних запитів позивача про публічну інформацію від 15.08.2020 та від 10.09.2020 за № 0800-0232-9/42172 від 21.08.2020 №0800-0232-9/47309 від 15.09.2020 до Пенсійного фонду України та бездіяльність у вигляді ненадання запитуваної інформації;

- зобов`язати відповідача (Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) направити на електронну адресу позивача запитуванні 15.08.2020 листи від 13.04.2020 №2800-030101-5/11687 Пенсійного Фонду України та лист Міністерства соціальної політики від 17.04.2020 №5519/02-20/54, та запитувані позивачем 10.09.2020 лист УПФУ від 14.08.2020 № 2800-06-03-9/25959, який був направлений до підвідомчих управлінь Пенсійним фондом України;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) щодо розгляду скарг позивача, поданих через електронний кабінет від 20.08.2020 № ВЕБ-08001-Ф-С-20-049890 та від 01.09.2020 № ВЕБ-08001-Ф-С-20-052534;

- зобов`язати відповідача (Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) об`єктивно, повно розглянути, надати відповідь на всі поставленні питання у скаргах та прийняти заходи відповідно до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо поновлення порушених прав, відповідно до висновків Верховного суду у зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020 на скарги позивача від 20.08.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-049890 та від 01.09.2020 №ВЕБ-08001- Ф-С-20-052534;

- стягнути моральну шкоду з Пенсійного фонду України на користь позивача 20 000 гривень (сто тисяч).

Також позивач просив зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

В обґрунтування позову вказав, що позивач є суддею у відставці та утримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Позивач звертався до відповідача про надання публічної інформації, проте відповідачем такі запити належним чином не розглянуті, а скеровані для розгляду до ПФУ. Також позивач зазначає, що відповідачем належним чином не розглянуті скарги позивача. Пояснює, що відповіді на всі поставленні питання не отримані, а також не здійснено дій щодо поновлення прав позивача. Позивач зазначає, що відповідачем ігноруються запити про публічну інформацію позивача, не надаються відповіді, запити безпідставно пересилають їх ПФУ. В таких діях позивач вбачає порушення його прав на доступ до публічної інформації та вказує, що позивачем порушуються приписи Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо направлення запитів ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 15.08.2020 (ВЕБ-08001-Ф-С-20-048844) та від 10.09.2020 (ВЕБ-08001-Ф-С-20-054350) до Пенсійного фонду України;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направити на електронну адресу ОСОБА_1 запитувані ОСОБА_1 у запитах від 15.08.2020 (ВЕБ-08001-Ф-С-20-048844) та від 10.09.2020 (ВЕБ-08001-Ф-С-20-054350) листи Пенсійного фонду України від 13.04.2020 №2800-030101-5/11687 та від 14.08.2020 № 2800-06-03-9/25959 та лист Міністерства соціальної політики від 17.04.2020 №5519/02-20/54.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що якщо розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але йому відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику. Тобто, необхідної передумовою направлення запиту на публічну інформацію до іншого розпорядника такої інформації, є відсутність інформації у розпорядника, до якого звернувся заявник. Так, листи, надати які просив позивач були наявні у відповідача, тому у відповідача були відсутні законні підстави для направлення запитів позивача до ПФУ, відтак дії відповідача щодо направлення запитів позивача про публічну інформацію від 15.08.2020 та від 10.09.2020 до Пенсійного фонду України протиправними у цій частині, то відповідно, відсутня бездіяльність, яку позивач просив визнати протиправною. З огляду на викладене, для відновлення порушених прав позивача у цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку зобов`язати відповідача направити на електронну адресу позивача запитуванні листи, а саме: лист від 13.04.2020 №2800-030101-5/11687 та від 14.08.2020 №2800-06-03-9/25959 Пенсійного фонду України та лист Міністерства соціальної політики від 17.04.2020 №5519/02-20/54. Щодо скарг позивача від 20.08.2020 та від 01.09.2020, суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку відсутня бездіяльність відповідача, оскільки скарга позивача розглянута та позивачу 31.08.2020 надано відповідь про відсутність підстав для перерахунку. На аналогічну скаргу позивача від 01.09.2020 відповідач також надав відповідь, про те, що всі питання розглянуті. Зауважив, що поновлення порушених прав позивача, поновити які позивач просить шляхом прийняти заходи відповідно до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо поновлення порушених прав, відповідно до висновків Верховного суду у зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020, вже поновлені судом у справі №280/2687/20. Щодо стягнення на користь позивача із відповідача моральної шкоди у розмірі 20000 грн., суд першої інстанції вказав, що звертаючись з такою вимогою позивач повинен був зазначити та довести в чому полягає завдана йому відповідачем моральна шкода та вказати докази, якими це підтверджується, тому оскільки позивач не зазначив та не надав доказів завдання йому такої шкоди відповідачем та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і такою шкодою, вимога стосовно відшкодування моральної шкоди є недоведеною та не підлягає задоволенню. Також суд першої інстанції зазначив, що ч. 1 ст. 382 КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання. Проаналізувавши обставини справи, суд першої інстанції не знайшов достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, позивач подав 28.12.2020 року апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, що надійшла 01.02.2021 року, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове судове рішення, яким у цій частині позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповіді ГУ ПФУ в Запорізькій області №7672-7592/П-02/8-0800/20 від 31.08.2020 та №7997-7965/П-02/8-0800/20 від 09.09.2020 є протиправними та такими, що не містять в собі відповіді на його обґрунтування у скарзі. Зазначає, що фактично його скарги залишились без належного розгляду, без об`єктивної, всебічної відповіді на поставлені питання, а також, що не здійснено дій щодо поновлення прав позивача при наявності законних підстав, оскільки рішення №46 сервісного центру Дніпровського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.04.2020 суперечить висновкам Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20 від 16.06.2020 року, за якими управління ПФУ повинно здійснити перерахунок довічного грошового утримання з 19.02.2020 року та виплату різниці недорахованої суми. Позивач вказує, що оскільки він посилається на висновки Верховного Суду у зразковій справі, а керівник ГУ ПФУ не відповідає на вказані такі обґрунтування, відтак наявна протиправна бездіяльність з боку відповідача. Щодо стягнення на користь позивача із відповідача моральної шкоди у розмірі 20000грн. вказує, що за висновками, Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.09.2020 року у справі №815/2707/18 та у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №823/782/16 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має наметі як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчиненню суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на захист прав та інтересів людини. Так, у позові визначено в чому полягає завдана позивачу моральна шкода та зазначено докази, якими це підтверджується, а саме те, що ОСОБА_1 особі з інвалідністю, якому за висновком МСЕК протипоказанні псіхоемоціанальні нагрузки, - судом встановлено вчинення протиправних дій, а звернення зі скаргами, та звернення до суду об`єктивно підтвердженні. Щодо встановлення судового контролю позивач вказав, що встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права на судовий захист, а також те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт.

В частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України від «Про судоустрій і статус суддів».

15.08.2020 позивач через електронний кабінет звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації, в якій просив відповідача направити на свою електронну адресу лист Пенсійного Фонду України від 13.04.2020 № 2800-030101-5/11687 та лист Міністерства соціальної політики від 17.04.2020 №5519/02-20/54, які направлялися до територіальних управлінь ПФУ щодо порядку здійснення перерахунку суддям у відставці при зміні суддівської винагороди у зв`язку Рішенням Конституційного суду від 18.02.2020 (а.с.16).

21.08.2020 відповідачем на запит позивача надано відповідь (лист №0800-0232-9/42172), у якій зазначено, що запит позивача був надісланий належному розпорядникові для розгляду, оскільки такий запит стосується інформації, створеної Пенсійним фондом України (а.с.25).

10.09.2020 позивач звернувся до відповідача із запитом, у якому просив направити на електронну адресу лист УПФУ від 14.08.2020 №2800-06-03-9/25959, який був направлений до підвідомчих управлінь Пенсійного фонду України (а.с.17-18).

Листом від 15.09.2020 №0800-0232-9/47309, відповідач на запит позивача повідомив, що запит позивача стосується інформації, створеної Пенсійним фондом України, такий запит надісланий належному розпорядникові інформації (а.с.26).

20.08.2020 позивач звернувся до відповідача зі скаргою, у якій просив скасувати Рішення відповідача № 46 від 06.04.2020, яким позивачу було відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020, як таке, що суперечить висновкам Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20 та просив, відповідно до висновків Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20 з 19.02.2020 здійснити перерахунок довічного грошового утримання на підставі довідки Запорізького апеляційного суду про суддівську винагороду від 26.03.2020 року за № 07-36/107 (а.с.10-11).

31.08.2020 відповідач надав позивачу відповідь (лист №7672-7592/П-02/8-0800/20), у якій відповідач зазначив про відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (а.с.28-29).

01.09.2020 позивач повторно звернувся через електронний кабінет до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зі скаргою, у якій зазначив, що не отримав відповіді на електронну пошту на свої питання та просив скасувати Рішення відповідача № 46 від 06.04.2020, яким позивачу було відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020, як таке, що суперечить висновкам Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20 та просив, відповідно до висновків Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20 з 19.02.2020 здійснити перерахунок довічного грошового утримання на підставі довідки Запорізького апеляційного суду про суддівську винагороду від 26.03.2020 року за № 07-36/107 (а.с.12-15).

09.09.2020 відповідач надав позивачу відповідь (лист №7997-7965/П-02/8-0800/20). Відповідач зазначив, що відповіді на питання, поставленні позивачем у скарзі, надіслані на електронну адресу позивача (а.с. 30-31).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Цивільного кодексу України, Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року в частині задоволення позову відповідачем не оскаржується, апеляційному перегляду підлягає законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо:

- визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання об`єктивно, повно розглянути, надати відповідь на всі поставленні питання у скаргах та прийняти заходи відповідно до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо поновлення порушених прав, відповідно до висновків Верховного суду у зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020 на скарги позивача від 20.08.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-049890 та від 01.09.2020 №ВЕБ-08001- Ф-С-20-052534;

- стягнення моральної шкоди на користь позивача в розмірі 20000 гривень (сто тисяч);

- зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до приписів ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»);

Позивач є запитувачем інформації, щодо листів Пенсійного Фонду України від 13.04.2020 №2800-030101-5/11687 та від 14.08.2020 № 2800-06-03-9/25959 та листа Міністерства соціальної політики від 17.04.2020 №5519/02-20/54 (вказані вимоги позивача, як запитувача публічної інформації задоволені).

Водночас, не задоволеними залишилися вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання об`єктивно, повно розглянути, надати відповідь на всі поставленні питання у скаргах та прийняти заходи відповідно до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо поновлення порушених прав, відповідно до висновків Верховного суду у зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020 на скарги позивача від 20.08.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-049890 та від 01.09.2020 №ВЕБ-08001- Ф-С-20-052534; стягнення моральної шкоди на користь позивача в розмірі 20000 гривень (сто тисяч); зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Щодо доводів апеляційної скарги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання об`єктивно, повно розглянути, надати відповідь на всі поставленні питання у скаргах та прийняти заходи відповідно до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо поновлення порушених прав, відповідно до висновків Верховного суду у зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020 на скарги позивача від 20.08.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-049890 та від 01.09.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-052534, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріали справи містять скарги ОСОБА_1 від 20.08.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-049890 та від 01.09.2020 №ВЕБ-08001- Ф-С-20-052534 (а.с. 10-11, 12-15).

У своїх скаргах позивач просив відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) скасувати Рішення відповідача №46 від 06.04.2020 (а.с. 23-24), яким позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020, як таке, що суперечить висновкам Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20 та просив, відповідно до висновків Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20 з 19.02.2020 здійснити перерахунок довічного грошового утримання на підставі довідки Запорізького апеляційного суду про суддівську винагороду від 26.03.2020 за № 07-36/107.

При цьому, у відповідь на скаргу позивача від 20.08.2020 відповідач у листі №7672-7592/П-02/8-0800/20 від 31.08.2020 зазначив про відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (а.с. 11, 28-29).

У відповідь на скаргу від 01.09.2020 відповідач зазначив 09.09.2020 року, що відповіді на питання, поставленні позивачем у скарзі, надіслані на електронну адресу позивача (а.с. 15, 30-31).

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закону України «Про звернення громадян».

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Порядок розгляду скарг громадян регулюється ст. 16 Закону України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до зазначеної норми, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач у своїх скаргах просив відповідача скасувати рішення №46 від 06.04.2020, яким позивачу було відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та просив здійснити перерахунок такого утримання судді у відставці.

При цьому, відповідач на скаргу позивача від 20.08.2020 листом від 31.08.2020 повідомив позивачу про відсутність підстав для перерахунку, вказаний лист був надісланий на електронну адресу позивача (а.с.28-29). На скаргу позивача від 01.09.2020 відповідач листом від 09.09.2020 зазначив, що відповідь на всі питання позивача була надіслана на його електронну адресу.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку відсутня бездіяльність відповідача, оскільки скарга позивача розглянута та позивачу 31.08.2020 надано відповідь про відсутність підстав для перерахунку. На аналогічну скаргу позивача від 01.09.2020 відповідач також надав відповідь, про те, що всі питання розглянуті.

Водночас, незгода особи з відповіддю, наданою на його запит/скаргу - не є бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Позивач зазначає, що позиція відповідача, викладена в рішенні від 06.04.2020 №46 щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суперечить висновкам Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20.

В той же час матеріали справи містять виконавчий лист, що виданий у справі №280/2687/20, що виданий на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, зокрема (а.с. 62-63):

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за довідкою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 №07-36/107, починаючи з 19.02.2020 року.

При цьому, згідно рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі №280/2687/20, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 06.04.2020.

Вказане рішення набуло законної сили 29.10.2020 року.

Таким чином, права позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 06.04.2020 - які позивач просить відновити відповідно до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян» та висновків Верховного суду у зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020, вже поновлені судом у справі №280/2687/20.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги у частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду скарг позивача від 20.08.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-049890 та від 01.09.2020 №ВЕБ-08001- Ф-С-20-052534, а також вимоги позивача про зобов`язання об`єктивно, повно розглянути, надати відповідь на всі поставленні питання у скаргах та прийняти заходи відповідно до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо поновлення порушених прав, відповідно до висновків Верховного суду у зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020 на скарги позивача від 20.08.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-049890 та від 01.09.2020 №ВЕБ-08001- Ф-С-20-052534 - задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення на користь позивача із відповідача моральної шкоди у розмірі 20000 (сто тисяч) грн., то колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивач некоректно у позовних вимогах зазначив суму моральної шкоди, зазначивши у числовому показнику 20 000грн., а прописом у дужках сто тисяч. При цьому, в апеляційній скарзі зазначив, що вказане (сто тисяч) є опискою. Однак, наявність описки не виправдовує бездіяльність відповідача.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач просить стягнути моральну шкоду з Пенсійного фонду України, однак відповідачем у справі позивач зазначає Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а не Пенсійний фонд України.

Однак, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції відсутні норми, які дають підстави для залучення у справу особи в якості співвідповідача, тому відсутні підстави для розгляду і вирішення вимоги щодо Пенсійного фонду України.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, звертаючись до суду з такою вимогою позивач повинен був зазначити та довести в чому саме полягає завдана йому відповідачем моральна шкода та вказати докази, якими це підтверджується, водночас, матеріали справи не містять доказів, щодо спричинення моральної шкоди.

При цьому виписка з акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 23.11.2016 року, не підтверджує, що шкода була нанесена діями відповідача та не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і такою шкодою (а.с. 47-48).

Оскільки позивач не зазначив та не надав доказів завдання йому моральної шкоди Пенсійним фондом України, а судом першої інстанції не визначено цю особу відповідачем/співвідповідачем у справі (вимоги позивача не направлялися Пенсійному фонду України для надання заперечень або визнання позовних вимог), а в ході розгляду справи не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями Пенсійного фонду України і моральною шкодою, то відсутні підстави для задоволення вимоги апеляційної скарги стосовно відшкодування моральної шкоди з Пенсійного фонду України.

Щодо встановлення судового контролю, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Аналіз обставини справи дає підстави для висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання об`єктивно, повно розглянути, надати відповідь на всі поставленні питання у скаргах та прийняти заходи відповідно до положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо поновлення порушених прав, відповідно до висновків Верховного суду у зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020 на скарги позивача від 20.08.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-049890 та від 01.09.2020 №ВЕБ-08001- Ф-С-20-052534; стягнення моральної шкоди на користь позивача 20 000 гривень та зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем у цій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова