Справа № 420/1161/21
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1161/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 стажу роботи у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 14.05.1982р. на посаді виїзного фельдшера, а з 20.01.1987 р. на посаді "сестри-анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації. З 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади по 31.05.2002 р. у подвійному розмірі з дати призначення пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням стажу роботи у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 14.05.1982р. на посаді виїзного фельдшера, а з 20.01.1987 р. на посаді "сестри- анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації; з 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо- реанімаційної бригади по 31.05.2002 р. у подвійному розмірі з дати призначення пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою в якій просив повідомити чи зараховано для призначення пенсії стаж роботи з 15.09.1982 року по 31.05.2002 року у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Проте, листом відповідач № 210-12754/Д-02/8-1500/21 від 06.01.2021 р. повідомило, що наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 № 303 "Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України" відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації. Таким чином періоди роботи в анестезіологічних відділеннях зараховуються до страхового стажу у подвійному розмірі за умови, що в закладі охорони здоров`я в ці періоди не було окремого реанімаційного відділення. Позивач вважає вказану дії протиправними та звернувся до суду.

Ухвалою суду від 03.02.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05 березня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне. До страхового стажу періоди роботи позивача з 14.05.1982р. по 19.01.1987р. на посаді виїзного фельдшера, з 20.01.1987р. по 31.03.1994р. на посаді сестри-анестезистки (фельдшера) та з 01.04.1994р. по 31.05.2002р. на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади на Одеській міській станції швидкої допомоги враховано в одинарному розмірі. Відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до страхового стажу у пільговому обчисленні зараховуються періоди роботи у лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у інших інфекційних закладах (відділеннях), у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів охорони здоров`я. Тобто страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Згідно із раніше діючими наказами Міністерства охорони здоров`я України в реанімаційній службі існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології-реанімації; палати для реанімації і інтенсивної терапії; групи анестезіології-реанімації. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 № 303 "Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України" відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації. Таким чином періоди роботи в анестезіологічних відділеннях зараховуються до страхового стажу у подвійному розмірі за умови, що в закладі охорони здоров`я ці періоди не було окремого реанімаційного відділення. З урахуванням наведеного, оскільки позивачем по справі не було надано жодних документів про підтвердження відсутності реанімаційного відділення за спірні періоди роботи, у Головного управління були відсутні підстави для його врахування під час призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, а отже підстав для його зарахування зазначеного стажу немає.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що з 16.09.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком.

23.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою в якій просив повідомити чи зараховано для призначення пенсії стаж роботи з 15.09.1982 року по 31.05.2002 року у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Проте, листом Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.01.2021 р. № 210-12754/Д-02/8-1500/21 повідомило, що наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 № 303 "Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України" відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Таким чином періоди роботи в анестезіологічних відділеннях зараховуються до страхового стажу у подвійному розмірі за умови, що в закладі охорони здоров`я в ці періоди не було окремого реанімаційного відділення.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не зарахування стажу роботи у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 14.05.1982р. на посаді виїзного фельдшера, а з 20.01.1987 р. на посаді "сестри-анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації, з 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади по 31.05.2002 р. у подвійному розмірі з дати призначення пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивач працював у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 14.05.1982р. на посаді виїзного фельдшера, а з 20.01.1987р. на посаді "сестри-анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації, з 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади по 31.05.2002 р. у подвійному розмірі з дати призначення пенсії.

Відповідно до довідки від 29.09.2020р. № 1835 про те, що він дійсно працював у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 14.05.1982р. на посаді виїзного фельдшера, а з 20.01.1987 р. на посаді "сестри-анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації. З 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади по 31.05.2002 р. і йому виплачувалась надбавка у розмірі 15% за роботу в особливих умовах праці.

При цьому, відповідач, щодо зазначених періодів роботи позивача посилається на той факт, що статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено обов`язкову вимогу - робота саме в анестезіологічному відділенні (групі).

Сам факт роботи ОСОБА_1 на посадах виїзного фельдшера, "сестри-анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації, фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади не заперечується відповідачем.

У той же час, зі встановлених судом обставин, можна дійти висновку, що у районних лікарнях, фактично відсутні належні документи про створення анестезіологічної групи, як наслідок, відсутні записи про роботу в анестезіологічній групі у трудовій книжці позивача.

Перелік таких посад і закладів затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» № 909 від 04.11.1993 року (зі змінами), зокрема робота в лікарняних закладах.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» № 841 від 11.06.1986 року, яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» №303 від 08.10.1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Рекомендаціями (п.1) передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.

Положенням (п.п.1,4) передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі анестезіологічні групи.

Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Згідно з роз`ясненням, наданим Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 10.09.2002 №10.03.67/100, від 28.05.2002 №10.02.2011/450 і від 21.06.2002 № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це визначено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, визначено, що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого-реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Відповідно до Положення «Про реанімаційно-кардіологічну бригаду (РКБ)», затвердженого головним лікарем КУ «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги» від 30.12.2005 року, реанімаційно-кардіологічна бригада (РКБ) швидкої медичної допомоги є функціональною одиницею підстанції швидкої медичної допомоги, яка надає реанімаційно- кардіологічну допомогу та інтенсивну терапію на догоспітальному етапі, як дорослому та і дитячому населенню за місцем виклику та в момент транспортування хворого на достатньому життєвому рівні в стаціонари міста. До завдань РКБ входить надання медичної допомоги у повному обсязі, включаючи комплекс реанімаційних заходів та інтенсивної терапії.

Не виконання Одеською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги вищевказаних наказів МОЗ, не винесення наказу про створення анестезіологічної групи, не внесення цих відомостей в штатний розпис до 30.12.2005 року, а відповідно, і в трудові книжки працівників анестезіологічної служби, не може бути підставою порушення законних прав ОСОБА_1 , на посаді виїзного фельдшера, а з 20.01.1987 р. на посаді "сестри-анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації, з 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади по 31.05.2002р. фактично працювала на посаді медичної сестри-анестезистки у складі анестезіологічної групи, хоча цей факт юридично не був оформлений адміністрацією районних лікарень.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а за частиною четвертою статті 24 Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Тобто, до стажу в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004 року.

Враховуючи наведені вище нормативно-правові акти та встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що період роботи позивача у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 14.05.1982р. на посаді виїзного фельдшера, а з 20.01.1987 р. на посаді "сестри-анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації. З 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади по 31.05.2002 р., відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», повинен бути зарахований у подвійному розмірі при призначені пенсії, а тому дії відповідача щодо незарахування зазначених періодів роботи за зазначений період у подвійному розмірі та перерахунку пенсії є протиправним.

Окремо суд зазначає, що позивачем не надано доказів, що стажу його роботи у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 14.05.1982р. по 20.01.1987 р. на посаді виїзного фельдшера відноситься до пільгового стажу у розумінні статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням стажу роботи у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 20.01.1987 р. на посаді "сестри- анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації; з 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади по 31.05.2002 р. у подвійному розмірі з дати призначення пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.139,241-246,262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 стажу роботи у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 20.01.1987 р. на посаді "сестри-анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації, з 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади по 31.05.2002 р. у подвійному розмірі з дати призначення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням стажу роботи у Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 20.01.1987 р. на посаді "сестри- анестезистки" (фельдшера) групи анестезіології-реанімації; з 01.04.1992 року в Одеській міській станції швидкої допомоги на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги кардіо-реанімаційної бригади по 31.05.2002 р. у подвійному розмірі з дати призначення пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.