Справа № 140/16571/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/16571/20 пров. № А/857/1828/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у міст Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року, ухвалене суддею Сорокою Ю,Ю. у м. Луцьку у справі № 140/16571/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у міст Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.112020 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.11.2020 року відповідач прийняв постанову, якою визначив для позивача розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 269 грн.

Позивач вважає, що відповідач порушив строк прийняття цієї постанови, оскільки, згідно з вимогами Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, оскаржена постанова виноситься разом із відкриттям виконавчого провадження.

Крім того, позивач посилається на те, що в рамках виконавчого провадження № 54486650 не відбулось стягнення за виконавчим документом, оскільки борг позивача був прощений банком.

Тому позивач вважає, що відповідач безпідставно виніс оскаржену постанову та просить її скасувати.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 54486650 від 16.11.2020 року в сумі 269 грн.

Cтягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України судовий збір в сумі 840,80 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що відповідно до вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішення та вчинення виконавчих дій не є підставою для скасування такого рішення чи дії, крім випадків, коли вони прийняті з порушення процедури.

При цьому, відповідач вказав, що розмір мінімальних витрат виконавчого провадження складається із вартості роздруку документів, копіювання документів, надсилання документів про що надав відповідні докази.

Отже відповідач вважає, що, при прийнятті оскарженого рішення, діяв правомірно.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що на виконанні Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 54486650 з примусового виконання виконавчого листа № 161/7017/15-ц виданого 24.03.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Укрсоцбанк заборгованості за кредитними договором в сумі 2 801 925,68 грн. та судового збору в розмірі 42 028, 88 грн.

11.08.2017 року відповідач відкрив виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 161/7017/15-ц виданого 24.03.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

16.11.2020 року відповідач прийняв постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, згідно якою загальна сума мінімальних витрат, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 269,00 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прийняв постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з порушенням строків наданих Законом України «Про виконавче провадження» на її прийняття.

Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 2, 3, 4 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Аналогічно правовідносини щодо стягнення витрат виконавчого провадження регулював пункт 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 в редакції наказу Міністерства юстиції України № 2165/5 від 16.07.2019 року.

Після змін внесених наказом Міністерства юстиції України № 2165/5 від 16.07.2019 року пункт 2 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Тобто, витрати виконавчого провадження розмежовано на мінімальні та додаткові.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

При цьому, виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Аналізуючи оскаржене рішення на предмет відповідності його вказаним вище нормам, апеляційний суд зазначає, що постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не може бути винесена на цій стадії виконавчого провадження, оскільки така виноситься лише разом з ухвалою про відкриття виконавчого провадження. Водночас, на момент відкриття виконавчого провадження норми Інструкції, які передбачали винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не діяли.

Таким чином, у цій правовій ситуації необхідно застосовувати норму частини 4 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2 розділу VI Інструкції, яка передбачає винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження, у разі необхідності стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. При цьому, апеляційний суд зауважує, що в цьому випадку виноситься постанова про стягнення всієї суми витрат виконавчого провадження, а не постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Отже, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції та вважає, що постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.11.2020 року є протиправною.

Апеляційний суд вважає, що відповідач порушив порядок прийняття оскарженої постанови, внаслідок чого постанова є такою, яка не відповідає правовим нормам, а тому її необхідно скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що мають значення для справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення адміністративного позову.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у міст Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року у справі № 140/16571/20 змінити в частині мотивів задоволення адміністративного позову, які викладені в цій постанові.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складений 18.03.2021 року