Справа № 380/3403/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3403/20 пров. № А/857/1319/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 380/3403/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Сидор Н. Т.,

час ухвалення рішення 02.11.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 16.11.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України у Львівській області, в якому просив зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно надіслати Міністерству внутрішніх справ України документи для призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21 жовтня 2015 року № 850; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути його заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Закону України Про міліцію, постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21 жовтня 2015 року № 850, виходячи з наявності в нього права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без прийняття рішення заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у 15-денний строк після отримання заяви та повного пакету документів від ОСОБА_1 надіслати до Міністерства внутрішніх справ України подані документи та висновок щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до п.8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України Про міліцію, постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21 жовтня 2015 року №850, та за результатами їхнього розгляду прийняти відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що подання позивачем передбачених п.7 Порядку №850 документів не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. Зазначає, що недоліки поданих позивачем документів унеможливило прийняття Міністерством внутрішніх справ України рішення за надісланими матеріалами. Звертає увагу, що листом Міністерства внутрішніх справ України 10 грудня 2019 року № 15/2-4702 правомірно повідомлено Головне управління МВС України у Львівській області про те, що наявність обставин (неналежне оформлення документів) унеможливило затвердження Міністерством внутрішніх справ України висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу. Стверджує, що на цей час на адресу Міністерством внутрішніх справ України так і не надходили від Головного управління МВС України у Львівській області доопрацьовані документи щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу. Крім того, зазначає, що Міністерство внутрішніх справ України не мало права вчиняти дії, які виходять за межі компетенції Міністерства, а тому повернуло документи позивачеві на доопрацювання. Таким чином, вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено частину позовних вимог. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Предтавник позивача- ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача- Герасимюк О. В. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників позивача і відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п.16 свідоцтва про хворобу № 84 від 21 березня 1997 року, Військово-лікарською Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області зроблено висновок про непридатність ОСОБА_1 до військової служби зі зняттям з військового обліку.

20 травня 1997 року наказом Львівського пожежно-технічного училища МВС України № 31 о/с по особовому складу ОСОБА_1 звільнений з органів МВС із зняттям з військового обліку.

26 травня 1997 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку у складі військового контингенту в Демократичній Республіці Афганістан.

Крім того, 05 грудня 2018 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлена друга група інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку у складі військового контингенту в Демократичній Республіці Афганістан.

28 грудня 2018 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності.

Однак, 20 лютого 2019 року заступник голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області листом № Оп-20/31/01-2019 повідомив позивача про те, що підстав для вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги немає, оскільки Постановою №850 визначено, що дія затвердженого порядку та умов не поширюється на осіб, які проходили службу в складі національного контингенту чи національного персоналу в міжнародних операціях. Крім того, ця постанова стосується осіб, які отримали травму, контузію чи каліцтво під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Не погоджуючись із позицією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання дій протиправними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

При цьому, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 857/7590/19 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі №0940/2364/18 скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у вирішенні питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області надіслати Міністерству внутрішніх справ України документи для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 857/7590/19 документи ОСОБА_1 скеровані до Міністерства внутрішніх справі України для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 10 грудня 2019 року № 15/2-4702 матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повернуто як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Крім того, листом № 541/31/01-20-09 від 24 грудня 2019 року Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повернуло позивачу матеріали для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до листа Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 10 грудня 2019 року № 15/2-4702.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає повернення йому матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги без прийняття рішення таким, що суперечить п.9 Порядку № 850.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без прийняття рішення заяви про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є протиправними, оскільки суперечать вимогам норм чинного законодавства, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та за результатами її розгляду відповідно до п.9 Порядку № 850 прийняти відповідне рішення. Разом з тим, у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача прийняття рішення про отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатним осіб станом на дату встановлення інвалідності відмовлено, оскільки суд у межах розгляду цієї адміністративної справи не вирішував питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а надавав оцінку правомірності дій відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо повернення документів (матеріали) на призначення одноразової грошової допомоги без прийняття відповідного рішення відповідно до п.9 Порядку № 850, а тому така вимога є передчасною.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

07 листопада 2015 року Закон України «Про міліцію» втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ.

При цьому, абз.3 п.15 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ було передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VІІІ.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції було затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року (далі Порядок №850).

Згідно з п.3 цього Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №641/10426/16-а та від 17 квітня 2020 року у справі №822/736/17.

Відповідно до п.7 - 9 вищезазначеного Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського повинен бути дотриманий як заявником, так і органом, уповноваженим розглядати таку заяву.

МВС України може відмовити в призначенні одноразової грошової допомоги виключно шляхом прийняття відповідного рішення та лише з підстав, передбачених пунктом 14 Порядку №850, відповідно до якого призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року (справа №808/3170/16).

Колегія суддів звертає увагу, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію"; обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено на Міністерство внутрішніх справ України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, покладено обов`язок по проведенню відповідних процедур по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС) розпорядниками нижчої ланки.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 857/7590/19 документи ОСОБА_1 скеровані до Міністерства внутрішніх справ України для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги.

При цьому, відповідно до п. 9 Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ України за результатами розгляду поданих документів зобов`язаний був прийняти одне із двох рішень: про призначення грошової допомоги або про відмову у призначення цієї допомоги, разом з тим, Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України жодного із цих рішень не прийнято, натомість документи на призначення одноразової грошової допомоги повернуто.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не здійснював розгляд заяви позивача по суті, а саме: щодо наявності у позивача підстав для отримання одноразової грошової допомоги, не досліджувалися з цього приводу надані позивачем документи і не прийнято жодного передбаченого законом рішення за наслідками вирішення питання щодо призначення і виплати позивачу спірної грошової допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що Міністерство внутрішніх справ України фактично ухилилося від виконання покладеного на нього п.9 Порядку №850 обов`язку, так як не прийняло жодного із зазначених рішень щодо можливості призначення позивачу одноразової грошової допомоги, повернувши відповідні документи на доопрацювання, що свідчить про протиправність таких дій останнього.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у випадку встановлення неналежного оформлення позивачем документів, Міністерство внутрішніх справ України мало прийняти рішення про відмову у призначенні позивачу допомоги, виклавши суть своїх зауважень щодо поданих ним документів у такому рішенні.

Щодо доводів апелянта про те, що не надходження від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області доопрацьованих документів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу не дало можливості прийняти необхідне рішення, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки це жодним чином не спростовує повернення на доопрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), разом з тим, Міністерством внутрішніх справ України таке прийняте не було, а тому дії останнього щодо повернення без прийняття рішення заяви про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є протиправними , а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та за результатами її розгляду відповідно до п.9 Порядку № 850 прийняти відповідне рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача прийняття рішення про отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатним осіб станом на дату встановлення інвалідності необхідно відмовити, оскільки суд у межах розгляду цієї адміністративної справи не вирішував питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а надавав оцінку правомірності дій відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо повернення документів (матеріали) на призначення одноразової грошової допомоги без прийняття відповідного рішення відповідно до п. 9 Порядку № 850, а тому така вимога є передчасною.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 380/3403/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 18 березня 2021 року.