Справа № 520/12023/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 р. Справа № 520/12023/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 03.12.20 по справі № 520/12023/2020

за позовом ОСОБА_1

до Дергачівського районного відділу Державної міграційної служби

про забезпечення доказів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Дергачівського районного відділу Державної міграційної служби (далі по тексту відповідач, Дергачівський РВ ДМС), в якому, з урахуванням уточнень, просила суд визнати незаконною реєстрацію у домоволодінні АДРЕСА_1 Дергачівским відділом ДМС України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у домоволодінні АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що намагаючись продати у 2020 році, належне її на праві власності домоволодіння, дізналась, що у останньому без її згоди відповідачем зареєстровані сторонні особи, серед яких є малолітня дитина. У зв`язку з чим, посилаючись на приписи Закону України «Про захист дитинства», вказує, що не може відчужити вказане майно, що в свою чергу порушує її права як власника такого майна.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 по справі № 520/12023/2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Дергачівського районного відділу Державної міграційної служби (вул. 1- го травня, 10, м. Дергачи, Харківська обл., ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 по справі № 520/12023/2020 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначає, що порушенням судом першої інстанції норм матеріального права полягає в тому, що судом не враховано положення постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме пункту 14, відповідно до якого строк зберігання заяв про реєстрацію місця проживання/перебування та зняття з реєстрації місця проживання осіб та за необхідності відповідних копій документів, які подаються для здійснення реєстрації місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання в паперовій формі, становить три роки. Отже, як вказує позивач, враховуючи, що заяви про реєстрацію фізичних осіб у даній справі датовані 2014 роком, то строк зберігання вказаних оригіналів доказів сплинув, і вони можуть бути знищені у будь-який час, що унеможливить проведення судової експертизи щодо їх справжності.

Також зазначила, що копії письмових доказів, які надійшли до суду від відповідача не було надіслано позивачу в установленому законом порядку, що унеможливлює їх використання на підтвердження обставин, що входять до предмета доказування, з огляду на їх недопустимість. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.07.2019 по справі №810/719/18, приписи ст.ст. 74, 94 КАС України, вказує, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції встановив висновки, які не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування.

Відповідач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні. Пояснив, що відповідно до положень Типової інструкції з діловодства Головного управління ДМС України в Харківській області та підпорядкованих підрозділів, на підставі якої Дергачівський РВ ГУ ДМС України в Харківській області організовує діловодство, для забезпечення автоматизованого опрацювання задокументованої інформації в Дергачівському РВ складається номенклатура справ, яка призначена, зокрема, для визначення строків зберігання справ і є основою для складення описів справ постійного та тривалого (понад 10 років) зберігання, а також для обліку справ тимчасового (до 10 років включно) зберігання. В управлінні створена постійно діюча експертна комісія, яка проводить експертизи цінності документів, під час якої здійснюється відбір документів постійного та тривалого зберігання для передачі до архіву, вилучення для знищення документів і справ за минулі роки, строки зберігання яких закінчилися. Вилучення документів для знищення без проведення такої експертизи забороняється.

Вказує, що станом на теперішній час вилучені для знищення як такі, що не мають культурної цінності та втратили практичне значення документи фонду Дергачівського районного відділу, внесені у відповідний акт про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду для проведення експертизи. Наразі документи з Дергачівського РВ до Головного управління ДМС України в Харківській області для знищення не вилучались, оскільки проводиться попередня експертиза цінності документів, у зв`язку з чим, для правильного вирішення спору, відповідач надає належним чином засвідчені копії документів, що є доказами по справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності (підстава: договір купівлі-продажу домоволодіння, серія та номер: 91, виданий 16.01.2020 р., видавник: приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 ) належить домоволодіння (загальна площа 207,3 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до розпорядження №02-03/63 від 25.12.2015 року "Про перейменування вулиць, провулків" пров. Горького, Харківська обл., Дергачівський район, смт. Мала Данилівка було перейменовано на пров. Мистецький (а.с. 12 13).

Позивач згідно із довідкою №02-22/1232 від 17.07.2020 р., виданою Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Позивач в адміністративному позові зазначила, що в 2015 році реєструвала у вказаному домоволодінні свого батька, а в 2020 році, намагаючись продати вказане домоволодіння, дізналася, що в 2014 році в домоволодінні без її згоди було зареєстровано відповідачем сторонніх осіб.

Не погоджуючись із такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством, оскільки на заявах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 міститься підпис ОСОБА_1 , а також зроблений нею власноруч запис "проти реєстрації не заперечую".

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1-3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам частин 1-3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відтак, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів уважає, що спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, адже ініційований позивачем спір щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у домоволодінні АДРЕСА_1 має цивільно-правову природу, оскільки спрямований на зміну (припинення) цивільних прав останніх.

Отже, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок колегії суддів ґрунтується насамперед на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, відображених у її постановах від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/2017, від 12 грудня 2018 року у справі № 826/8687/16, від 10 квітня 2019 року у справі № 826/3620/17.

Суд першої інстанції наведеного не врахував.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи, яке надійшло до суду апеляційної інстанції, в якому позивач просить суд призначити технічну експертизу заяв на реєстрацію ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у домоволодінні АДРЕСА_1 з метою встановлення справжності підпису ОСОБА_1 на вказаних заявах, колегія суддів зазначає, що, враховуючи наведені вище обставини, неможливість розгляду позовної заяви ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства, вказане клопотання не може бути розглянуто в межах даної справи, а тому воно підлягає поверненню позивачу без розгляду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 319 КАС України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 по справі № 520/12023/2020 та закриття провадження у цій справі та одночасно роз`яснює позивачу, що ця справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства, і вона має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови.

Керуючись ст. 238, ч.4 ст.229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 238, 239, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 по справі № 520/12023/2020 - скасувати.

Провадження у справі № 520/12023/2020 за позовом ОСОБА_1 до Дергачівського районного відділу Державної міграційної служби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до компетенції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства та що вона має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій