Справа № 600/273/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/273/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною дію (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області щодо відмови в перерахунку щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії, особи з інвалідністю 3 групи, - згідно вимог статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, з розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно статей 50, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 21 лютого 1991 року №796-ХІІ з розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2018 року з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач, маючи статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та інваліда 3-ї групи (безстроково), отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, а також передбачену статтями 49, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ) щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі, встановленому названим законом. Зокрема, остання редакція статті 50 Закону №796-ХІІ, яка набрала чинності з 01 січня 2008 року, передбачала розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, інвалідам ІІІ групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, як втратили працездатність.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 ця редакція статті була визнана неконституційною, а тому на даний час діє попередня редакція статті 50 Закону №796-ХІІ, яка є чинною і викладена таким чином: «особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: інвалідам III групи, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, а також особам, захворювання яких пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, - 50 процентів мінімальної пенсії за віком». Під час визначення розміру щомісячної додаткової пенсії, за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звертався до відповідача із заявами про перерахунок призначеної йому як інваліду 3-ї групи, хворого внаслідок Чорнобильської катастрофи, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, згідно вимог статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2018 року. Однак відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку, оскільки виплата щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, забезпечується в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказану відмову позивач вважає протиправною та такою, що порушує його право на мирне володіння своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звужує право на отримання у належному розмірі додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, а також суперечить вимогам Конституції України та законодавства про пенсійне забезпечення.

Також позивач посилався, зокрема, на Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018, в якому вказано висновок про те, що обмеження чи скасування пільг для осіб, на яких поширюється дія Закону №796, без відповідної рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо забезпечення соціального захисту цієї категорії осіб. У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або запроваджені рівноцінні чи більш сприятливі умови соціального захисту.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. У наданому суду відзиві на позовну заяву вказував про те, що згідно з частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (у редакції, що діяла до 30.09.2011) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, частиною третьою цієї статті встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Отже, підстав, для його застосування при визначенні розмірів додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не було. З 01 січня 2008 року набули чинності зміни до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внесені пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з якими особам з інвалідністю 3 групи, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи із прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 15 процентів.

Між тим, з 22 травня 2008 року (дати ухвалення рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008, яким визнано неконституційними положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України») обчислення зазначених виплат здійснювалось відповідно до по станови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, згідно з якою особам, які по страждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеним до категорії 1, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, виплачувалась у розмірі 15 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого Законом для осіб. які втратили працездатність. З 01 січня 2012 року виплата забезпечується у розмірі, визначеному рішенням Уряду від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами) (далі - Постанова №1210).

Поряд з цим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII внесено зміни до Закону №796-ХІІ, якими текст статті 50 викладено у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України". Текст статті 54 викладено у такій редакції «Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань» Вказані зміни неконституційними не визнавались. Отже, з 01 січня 2015 року відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами) розміри додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до І категорії, та розміри пенсії по інвалідності визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів, України. На даний час вони визначені Постановою №1210. Відтак, розмір щомісячної додаткової пенсії позивача за шкоду, заподіяну здоров`ю, віднесеній до категорії 1 відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які по страждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується становить 284,70 грн - у розмірі, встановленому Постановою №1210.

Крім цього, відповідач, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а, вважає, що позивач 21 жовтня 2020 року (з дати отримання відповіді на заяву від 08 жовтня 2020 року щодо перерахунку пенсії) дізнався про порушення його прав, а тому саме з 21 жовтня 2020 року необхідно вираховувати строк, з якого має проводитися відповідний перерахунок пенсії. Натомість, позивач звернувся до суду з вимогою про здійснення перерахунку його пенсії відповідно до положень статей 50, 67 Закону №796-ХІІ з 01 січня 2018 року.

Позивач подав до суду відповідь на відзив. Однак указану суд не бере до уваги, оскільки відповідно до змісту частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначені особливості розгляду даної категорії справ, у цій справі заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі її обставини, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 14 липня 2000 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус інваліда 3 групи (інвалід війни), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17 лютого 2017 року, та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Також матеріалами справи підтверджується та не заперечується учасниками справи те, що до основного розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", позивачу встановлено підвищення як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи за Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (30% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність) та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю особі, віднесеній до категорії 1 відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

08 жовтня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою, в якій він просив перерахувати та виплатити недоотриману щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі редакції статті Закону №796-ХІІ, яка передбачає розмір такої пенсії 50 процентів мінімальної пенсії за віком. В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційною редакцію Закону №796-ХІІ, яка передбачала, що особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 21 жовтня 2020 року №2036-1873/П-02/8-2400/20 повідомив позивача про наступне.

Так, за нормами статі 50 Закону (в редакції від 19 грудня 2006 року №489-V) до 01 січня 2008 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам з інвалідністю 3 групи, віднесеним до 1 категорії, встановлювалася в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року №1 для визначення розміру додаткової пенсії застосовувалася мінімальна пенсія за віком в сумі 19 гривень 91 копійка. Згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, що діяла по 30 вересня 2011 року) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, частиною третьою цієї статті встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Отже, підстав, для його застосування при визначенні розмірів додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не було.

З 01 січня 2008 року набули чинності зміни до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внесені пунктом 28 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно з якими особам з інвалідністю 3 групи, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи із прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 15 процентів. Проте з 22 травня 2008 року положення пункту 28 розділу II вищезгаданого Закону втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року. Разом з тим, рішення про відновлення дії Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній до внесення змін до нього, Верховною Радою України не приймалося. Внаслідок цього порядок обчислення додаткових пенсій, за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачених цим Законом, залишився неврегульованим. Відтак, з 22 травня 2008 року обчислення зазначених виплат здійснювалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, згідно з якою особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеним до категорії 1, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, виплачувалась у розмірі 15 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність. З 01 січня 2012 року виплата забезпечується у розмірі, визначеному рішенням Уряду від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (зі змінами).

Додатково позивача проінформовано і про те, що розмір його щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, віднесеній до категорії 1 відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», становить 284,70 грн.

З урахуванням викладеного, виплата пенсії забезпечується відповідно до норм чинного законодавства України.

03 грудня 2020 року позивач повторно звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про здійснення перерахунку щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, інваліду ІІІ групи, хворого внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2018 року.

Відповідач у листі від 16 грудня 2020 року №2424-2250/П-17/8-2400/20 вказав про те, що позивача уже проінформовано про правильність обчислення його щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особі, віднесеній до категорії 1 відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (лист №2036-1873/П-02/8-2400/20).

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 50 Закону №796-XII в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року №489-V до 01 січня 2008 року було визначено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

З 01 січня 2008 року стаття 50 Закону №796-XII викладена в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28 грудня 2007 року (підпункт 12 пункту 28 Розділу ІІ), згідно з якою особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі: інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (пункт 2) визнано такими, що не відповідають Конституції України (254к/96-ВР) (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (107-17).

В подальшому, обчислення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, здійснювалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 (в редакції станом на 28 травня 2008 року), згідно з якою особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12) виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: тим, що належать до категорії 1: інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також тим, що страждають внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - 15 відсотків.

Поряд з цим, як вбачається зі змісту 50 Закону №796-XII у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, такою було встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: інвалідам I групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

З 01 січня 2015 року статтю 50 Закону №796-XII викладено в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII (далі - Закон №76-VIII), яка передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом №796-ХІІ.

Пунктом 3 статті 116 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Разом з цим, варто зауважити, що рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 (далі - Порядок №1210) затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з підпунктом 1 пункту 13 Порядку №1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: особам з інвалідністю III групи - 284,7 гривні.

Як вбачається з обставин справи, розмір щомісячної додаткової пенсії позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1) та інваліда ІІІ групи за шкоду, заподіяну здоров`ю, віднесеній до категорії 1 відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», становить 284,70 грн, що відповідає нормам Порядку №1210 і свідчить про обґрунтованість дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу пенсії саме у такому розмірі.

Стосовно посилань позивача у позові та заяві від 03 грудня 2020 року на рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 суд зазначає наступне.

Так, рішенням Конституційного суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 (справа №1-11/2018 (3830/15)), визнано неконституційними, зокрема, статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким:

1) текст статті 53 було викладено у такій редакції:

"Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням інших доходів не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність";

2) Статтю 60 було викладено у такій редакції:

"Стаття 60. Право вибору пільг та компенсацій особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України".

Зазначеним рішенням також установлено порядок його виконання, та вказано, що застосуванню підлягають статті 53 та 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, а саме:

"Стаття 53. Виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу".

Стаття 60. Інші пільги та компенсації особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України".

В пункті 7 мотивувальної частини вказаного рішення зазначено, зокрема, що Закон №76-VIII в частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-XII, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Отже, наведеним рішенням у статті 53 Закону №796-XII визнано неконституційним саме обмеження максимальним розміром додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Водночас положення статті 50 Закону №796-XII та пункту 26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України в частині, що делегує повноваження щодо визначення умов, порядку призначення та розмірів відповідних пенсійних виплат Кабінету Міністрів України, неконституційними не визнавались.

Таким чином, висновки у рішенні Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 стосуються інших правовідносин та не відносяться до предмету розгляду даної справи.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що Порядок №1210, яким керувався відповідач при визначенні розміру виплати щомісячної додаткової пенсії позивачу, приведений у відповідність до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796- XII, який в свою чергу зазнав змін, в тому числі з урахуванням рішення Конституційного суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018.

Отже, Порядок №1210 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Як зазначалось вище, розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" нараховується і виплачується позивачу як такому, що належить до категорії 1, та як інваліду III групи, у розмірі 284,70 грн, тобто у відповідності до Постанови №1210.

Зміни, які були внесені Законом №76-VIII до статті 50 Закону №796-ХІІ на даний час є чинними, адже вони не визнані Конституційним Судом України як такі, що не відповідають Конституції України, та не скасовані у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку та виплаті щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, діяв у межах своїх повноважень та на виконання вимог Закону №796-XII і Порядку №1210, а тому правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Аналогічних висновків притримується, зокрема, і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що вбачається з постанови від 02 липня 2019 року у справі №120/908/19-а з подібних правовідносин.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів протиправність оскаржуваних дій.

Натомість відповідач у ході судового розгляду справи довів безпідставність заявлених позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, а тому суд відмовляє у задоволенні даного позову повністю.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вулиця Кобилянської Ольги, будинок 1/Площа Центральна, будинок 3, місто Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк