Справа № 200/7/21-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 р. Справа№200/7/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фону України Донецької області, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення №1479 від 26 листопада 2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо не зарахування окремих періодів роботи до страхового та пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2,

зобов`язати зарахувати періоди роботи на ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» до страхового стажу з 01.03.2020 року по 25.11.2020 року до пільгового стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 з 17.09.2020 року по 25.11.2020 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 25 листопада 2020 року №1479.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії отримала відмову, в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 5 років. Відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи з 01.03.2020 року по 25.11.2020 року та до пільгового стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 з 17.09.2020 року по 25.11.2020 року. За усним роз`ясненням відповідача, не зараховано спірні періоди роботи на відповідному підприємстві у зв`язку з несплатою страхових внесків.

Позивач не погоджується з вказаним рішенням зазначив, що основний документ на підтвердження стажу роботи, в тому числі і пільгового, є трудова книжка, яка заповнена належним чином. Посилання відповідача на відсутність підтвердження пільгового характеру роботи даними в спеціальному стажі в Індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) та наявність у підприємства заборгованості зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії. На підставі наведеного ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 11 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач підтвердив викладені позивачем обставини звернення з заявою про призначення пенсії. Відмову у задоволенні заяви відповідач обґрунтував відсутністю для призначення пенсії необхідного пільгового стажу роботи 5 років. Відповідач зазначив, що на день звернення 08.09.2020 року позивач мала 26 років 10 місяців 15 днів страхового стажу, із них 7 роки 4 місяці 11 днів пільгового стажу роботи, що не дає підстав для призначення пенсії згідно з вимогами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Не зарахування періоду роботи 01.03.2020 року по 25.11.2020 року відповідач обґрунтовує відсутністю відомостей про нараховану заробітну плату та несплату страхових внесків згідно з даними в Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5.

З огляду на зазначене, керуючись положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, відповідач зазначає про правомірність прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії, через що просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

З`ясовуючи обставини справи, судом встановлено таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

25.11.2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії та пакетом необхідних документів (а.с.10).

Рішенням Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1479 від 26 листопада 2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи 5 років. ОСОБА_1 на дату звернення мала 34 роки 3 місяці 29 днів страхового стажу, із них 4 роки 11 місяців 7 днів пільгового стажу роботи, що не дає підстав для призначення пенсії згідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.11).

Згідно рішення відповідача від 19.10.2020 року також про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , стаж роботи врахований по 31.01.2020 року згідно сплачених страхових внесків. Не зараховано до пільгового стажу роботи за списком №2 за період роботи з 17.09.2020 року по 15.10.2020 року (а.с.12).

Відповідно до записів з трудової книжки позивача від 16 липня 1980 року (а.с.15-17) ОСОБА_1 працювала на підприємстві ДП «»Шахта ім..М.С.Сургая:

з 09.02.2010 року електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання,

з 17.09.2020 року гірником поверхні дільниці ТКП, звільнена 01.12.2020 року.

Всі записи в трудовій книжці містять відповідні посилання на номери наказів, печатки підприємств та підписи відповідальних осіб.

Наданою довідкою підприємства № 358 від 23.11.2020 року підтверджується пільговий характер роботи позивача за період з 27.03.2012 року по 26.03.2017 року та з 17.09.2020 року (а.с.18).

Індивідуальними відомостях про застраховану особу (Форма ОК-5) ОСОБА_1 підтверджується сплата підприємством заробітної плати за спірний період, але відсутність сплати страхових внесків на пенсійне страхування з 01.03.2020 року.

Отже єдиною підставою для не зарахування періодів роботи до страхового та пільгового стажу є несплата підприємством страхових внесків.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає про таке.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Стосовно правового регулювання спірних відносин суд вказує, що абзацом першим частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк) протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менші ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно зі статтею 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Окрім того, відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.03.2020 року по 25.11.2020 року не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування вказаного періоду до страхового та пільгового стажу.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначені пенсії позивача періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 та, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.

З урахуванням того, що відповідачем не заперечується робота позивача у період з 01.03.2020 року по 25.11.2020 року, в тому числі з 17.09.2020 року на роботі із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, вказані у рішенні відповідача підставі відмови у призначенні пенсії не можуть слугувати обмеженням в реалізації конституційного права особи на соціальний захист.

На підставі наведеного заявлені у справі позовні вимоги в частині зарахування спірних періодів до страхового та пільгового стажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо позовних вимог про зобов`язання управління Пенсійного фонду України призначити пенсію суд зазначає, що в юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1479 від 26 листопада 2020 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 25 листопада 2020 року про призначення пенсії позивачу з урахуванням викладених в судовому рішенні висновків.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, буд. 17, ) про скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №1479 від 26 листопада 2020 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в призначенні пенсії за віком відповідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії від 25 листопада 2020 року із зарахуванням періодів роботи з 01.03.2020 року по 25.11.2020 року до страхового стажу та з 17.09.2020 року по 25.11.2020 року до пільгового стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 на ДП «Шахта ім.М.С.Сургая».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, буд. 17, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписане 19 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.А. Чекменьов