Справа № 520/2404/2020
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 р.Справа № 520/2404/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Шляхова О.М.) від 04.06.2020 року по справі № 520/2404/2020

за позовом Приватного акціонерного товариства "Новий Стиль"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "НОВИЙ СТИЛЬ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просив:

- скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UА807000/2019/002976/2 від 26.09.2019 р. та UА807000/2019/003073/2 від 26.09.2019 р. ;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача витрати зі слати судового збору за зверненням до суду.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що при здійсненні митного оформлення для підтвердження митної вартості конкретної поставки товару та її визначення за основним методом - ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) позивачем було надано усі документи, які передбачені чинним законодавством.Проте, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості, згідно з якими, основний метод визначення митної вартості товару не застосовується, а митна вартість ввезеного товарувизначена з використанням резервного методу- другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України. Підставою коригування митної вартості відповідачем вказано, що подані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також не надано на вимогу митного органу додаткових документів. На думку позивача, приймаючи оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів контролюючий орган діяв з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки надані на митне оформлення документи не містять жодних розбіжностей та в повному обсязі підтверджують ціну товару, визначену контрактом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/002976/2 від 27.09.2019 року та № UA807000/2019/003073/2 від 27.09.2019 року.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби суму сплаченого судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а також невірно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень, слугував встановлений митним органом за наслідками проведеного контролю заявленої позивачем митної вартості товару, факт невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару встановленим умовам, оскільки використані декларантом відомості не підтверджують в повному обсязі числові значення складової митної вартості, а саме, містять розбіжності. Вказані обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до положень частини 1 статі 54 МК України та обумовлювали необхідність письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Оскільки додаткових документів не було надано, це було підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови контролюючого органу у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Додатково зазначив, що при прийнятті оскаржуваних рішень за основу було взято наявну в митниці цінову інформацію про митне оформлення товарів цим же підприємством за тим самим контрактом, що здійснені раніше.

Представник позивача надав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні заперечувати проти апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що між ПрAT Новий Стиль та ТОВ РАДОМ Росія укладено зовнішньоекономічну угоду - Контракт № 27072017 від 27.07.2017 року.

З метою митного оформлення придбаних товарів, уповноваженою особою ПрАТ "Новий Стиль" 26.09.2019 року подані до митного поста Харків-центральний Харківської митниці ДФС для митного контролю та митного оформлення електронні митні декларації, а саме:

МД ІМ №UA807000/2919/051356 від 26.09.2019 року на товари:пропілен морозостійкий марка ПП-УМ первинна форма 3000 кг., регранулятор співполімеру пропілену та термаплостичногополіефінового еластомеру з додаванням неорганічних речовин (пігмент для фарбування), у первинній формі (в гранулах 2-5 мм) чорного кольору -13000 кг.;

МД ІМ №UA807000/2919/051361 від 26.09.2019 року на товари:База F1 620 NEYLON EU RU PACK (Пластикові частини меблів для сидіння)- 120 шт., пропілен морозостійкий марка ПП-УМ первинна форма 2000 кг., регранулятор співполімеру пропілену та термаплостичногополіефінового еластомеру з додаванням неорганічних речовин (пігмент для фарбування), у первинній формі (в гранулах 2-5 мм) чорного кольору -13000 кг.

Митна вартість товарівобчислена за основним методом та визначена на рівні 361553,82 грн. та 337972,87 грн. відповідно.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом подано:

- по МД№UA807000/2919/051356 від 26.09.2019 року наступні документи:за кодом 0380 - рахунок-фактура (інвойс) СА10475 від 24.09.2019; за кодом 0703 -транспортна накладна 017783 від 24.09.2019; за кодом 0787 - навантажувальний документ № S CA10475 від 24.09.2019; за кодом 0862 - декларація про походження товару СА10475 від 24.09.2019; за кодом 3007 - довідка про транспортні витрати б/н від 23.09.2019; за кодом m4100 - договір постачання № 27072017 від 27.07.2017; за кодом d4103 - доповнення до зовнішньоекономічного договору Специфікація №81 від 24.09.2019; за кодом m4103 - договір про надання послуг з організації та перевезення вантажів 301216Д від 30.12.2016; за кодом 5509 - інформація про позитивні результати державних видів контролю № 4616723 від 25.09.2019; за кодом d9000 - витяг з прайсу експортера від 01.09.2019; за кодом d9000 - лист б/н (страхування) від 26.09.2019; за кодом d9000 - опис від 26.09.2019;за кодом d9610 - копія митної декларації країни відправлення № 10013160/240919/0381785 від 24.09.2019.

- по МД №UA807000/2919/051361 від 26.09.2019 року наступні документи: за кодом 0380 - рахунок-фактура (інвойс) СА10475 від 24.09.2019; за кодом 0730 -транспортна накладна 068405 від 24.09.2019; за кодом d0787 - навантажувальний документ № S CA10513 від 24.09.2019; за кодом 0862 - декларація про походження товару СА10513 від 24.09.2019; за кодом d3007 - довідка про транспортні витрати б/н від 24.09.2019; за кодом d4103 - доповнення до зовнішньоекономічного договору Специфікація №83 від 24.09.2019; за кодом m4104 - зовнішньоекономічний договір № 27072017 від 27.07.2017; за кодом m4103 - договір про надання послуг з організації та перевезення вантажів 020119П від 02.01.2019; за кодом 5509 - інформація про позитивні результати державних видів контролю № 4616607 від 25.09.2019; за кодом d9000 - витяг з прасу експортера від 01.09.2019; за кодом d9000 - лист б/н (страхування) від 26.09.2019; за кодом d9000 - опис від 26.09.2019;за кодом d9610- копія митної декларації країни відправлення № 10013160/240919/0381785 від 24.09.2019.

Митним органом на адресу позивача направлені запити № 20052 від 26.09.2019 року та № 20055 від 26.09.2019 року, якими запропоновано надати пояснення та додаткові документи, а саме: інформацію про відсутності обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) умов або застережень щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) умов, за якими частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем надходить прямо чи опосередковано продавцеві; 4) відносин пов`язаності між продавцем та покупцем, які вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Також, запропоновано надати: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації (в т.ч.по витратам на транспортування); 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листами від 27.09.2019 року №2019/1366 та № 2019/1367 позивач повідомив контролюючий орган про надання усіх документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів та просив надати рішення про визначення митної вартості товарів по вказаним митним деклараціям.

За результатами проведеної перевірки відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом (резервним методом) у відповідності до статті 64 МК України:

- № UA807000/2019/002976/2 від 27.09.2019 року, яким визначено митну вартість товару за 6 методом за наступним розрахунком 1,6947 USD/кг (108. 78 RUB /кг);

-№ UA807000/2019/003073/2 від 27.09.2019 року, яким визначено митну вартість товару 1 за 6 методом за наступним розрахунком 256,748 RUB/кг (4,00 USD/кг), товар 2 : 108,786947 RUB /кг (1,6947 USD/кг).

Після цього митне оформлення товару проведено платником за ціною, визначеною митним органом у митній декларації №UA807170/2019/051857 від 27.09.2019 року та №UA807170/2019/051841 від 27.09.2019 року.

Як встановлено під час розгляду справи, юридичною підставою для прийняття оскаржених рішень контролюючий орган посилається на положення ст.ст. 54-64 МК України, а фактичною підставою слугувало судження суб`єкта владних повноважень про не підтвердження платником податків підстав для застосування основного методу визначення митної вартості товару та наявність в розпорядженні митного органу цінової інформації про інший (вищий) рівень цін на товар, що імпортувався.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю рішень про коригування митної вартості товарів, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що надані позивачемпри митному оформленні документи в повному обсязі підтверджують визначену декларантом ціну товару за основним методом, а тому висновок відповідача про наявність підстав для визначення митної вартості за другорядним (резервним) методомє недоведеним, а оскаржувані рішення про коригування митної вартості протиправними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відносини, з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 МК України).

В свою чергу, відповідно до положень ст. 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною першою статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленомурозділом VIIIцього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).

Згідно із вимогами ч.ч. 4,5 ст. 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положеньчастини десятоїцієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

У відповідності до положень частин 1 та 2 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених участинах п`ятійішостій статті 52цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу вказаних положень Кодексу вбачається, що законодавцем передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

В свою чергу, згідно із ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);в) не впливають значною мірою на вартість товару;2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положеньчастини десятоїцієї статті;4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені упункті 2 частини першої статті 57цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно дочастини сьомоїстатті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;2)неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним углаві 9цього Кодексу;4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Окрім того, відповідно до положень п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбаченістаттею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.02.2019 року по справі №810/5436/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено відповідачем, за результатами аналізу наданих декларантом документів встановлено, що задекларований рівень митної вартості товарівзначно нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями ДФС та Харківською митницею ДФС раніше - найменший рівень митної вартості

Так, виробником товару №1, 2 заявленого до митного оформлення за деклараціями МД №UA807000/2919/051361 від 26.09.2019 року та МД №UA807000/2919/051356 від 26.09.2019 року., є не ТОВ РАДОМ (постачальник за Контрактом №27072017), а ТОВ ПОЛІКОМПОЗИТ, що підтверджується відомостями щодо виробника товару, зазначеними по товару №1 у графі 31 ЕМД Вантажні місця та опис товару.

Тобто, Контракт №27072017 щодо оцінюваного товару є непрямим контрактом та укладеним не з виробником товару.Проте договору (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, та жодних відомостей щодо вартості товарів, наданої саме виробником, до митниці надано не було.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що положення Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а також інші нормативні акти України, не містять такого визначення, як непрямий контракт. Положення пронепрямий контрактта відповідні застереження з цього приводу відсутні також і вМК України, як відсутнє і будь-яке розмежування підходів щодо визначення митної вартості за такимипрямимичинепрямимиконтрактами, у зв`язку із чим, витребування таких додаткових документів з посиланням на наведені обставини, а саме щодо відносин із третіми особами, за наявності усіх інших наданих декларантом документів, є безпідставним.

Суд зауважує, що надане відповідачем визначення «непрямого» контракту не може впливати на визначення методу, за яким декларується митна вартість товару, та на законність підстав щодо витребування від декларанта додаткових документів.

При цьому, представник позивача під час розгляду справи вказував, що листом від 18.11.2019 року №2019/1717 підприємство надало митному органу відповідь та документи, що підтверджують вартість задекларованого товару, зокрема, надано запит №2019/1378/2 від 01.10.2019 року на адресу ТОВ РАДОМ в якому просив надати інформацію у кого закупається товар, ціну та контактні дані, а також відповідь контрагента, якою повідомлено, що запитувана інформація розголошенню не підлягає. А тому, оскільки жодних правовідносин саме з виробником товару не відбувалось, позивач не мав можливості надати витребувану митним органом інформацію.

Стосовно надання інших документів на підтвердження транспортних витрат, таких як акту виконаних робіт, акту приймання-передачі товару та рахунку на оплату, колегія суддів зазначає.

Відповідно до умов Договору про перевезення №020119П від 02.01.2019 р., оплата послуг Перевізника здійснюється замовником після надання Перевізником документів, вказаних в.3.2.9 дійсного Договору, та підписання сторонами акта виконаних робіт, протягом 30 днів з моменту його підписання. (п.4.2 Договору).

Згідно п.3.2.9 Договору про перевезення №020119П від 02.01.2019 р., після здійснення перевезення Перевізник зобов`язаний надати Замовнику наступні документи: акт приймання-передачі товару з відміткою вантажоодержувача; акт виконаних робіт; рахунок на оплату; засвідчена перевізником копія CMR з відміткою вантажовідправника,перевізника, вантажоодержувача та митих органів.

Таким чином, на момент розмитнення ані рахунку на оплату, ані акту виконаних робіт, ані акту приймання-передачі товару у підприємства позивача не було в наявності, оскільки, на виконання вимог п.3.2.9 та п.4.2 Договору про перевезення №020119П від 02.01.2019 р ., оплата послуг Перевізника здійснюється замовником після надання Перевізником документів, вказаних у п.3.2.9Договору, а акт приймання-передачі товару з відміткою вантажоодержувача, акт виконаних робіт, рахунок на оплату та засвідчена перевізником копія CMR перевізником надається замовником тільки після здійснення перевезення.

Відповідно до умов Договору про перевезення №301216Д від 30.12.2016р., оплата послуг Перевізника здійснюється замовником після надання Перевізником документів, вказаних в.3.10 дійсного Договору, та підписання сторонами акта виконаних робіт, протягом 30 днів з моменту його підписання. (п 5.2 Договору).

Відповідно до п.3.10 Договору про перевезення №301216Д від 30.12.2016 р., після здійснення перевезення Перевізник зобов`язаний надати Замовнику наступні документи: акт приймання-передачі товару з відміткою вантажоодержувача; акт виконаних робіт; рахунок на оплату; засвідчена перевізником копія CMR з відміткою вантажовідправника, перевізника, вантажоодержувача та митих органів.

Таким чином, на момент розмитнення ані рахунку на оплату, ані акту виконаних робіт, ані акту приймання-передачі товару у позивача не було в наявності, оскільки, на виконання вимог вказаних Договорів, оплата послуг Перевізника здійснюється замовником після надання Перевізником документів, а акт приймання-передачі товару з відміткою вантажоодержувача, акт виконаних робіт, рахунок на оплату та засвідчена перевізником копія CMR перевізником надається замовником тільки після здійснення перевезення.

Пунктом 6 частини 2 статті 53 та пунктом 5 частини 10 статті 58 МК України встановлено, що транспорті витрати, які не включені у вартість товару (як і у випадку умови поставки FCA) підтверджуються документами, які містять відомості про вартість перевезення.

З досліджених довідок про транспортні витрати б/н від 23.09.2019 р, б/н від 24.09.2019. та заявок судом встановлено, що вказані довідки та заявки містить відомості про вартість перевезення товару в розмірі 7000,00 грн.

Крім того, під час судового розгляду справи представником позивача долучені до матеріалів справи акт виконаних робіт, акт приймання-передачі товару та рахунок на оплату, які були складені на виконання умов договору про перевезення № 020119П від 02.01.2019 р та №301216Д від 30.12.2016 р. після здійснення перевезення товару на суму 7000,00грн.

Таким чином, не подання або подання декларантом додатково запитаних документів не в повному обсязі, не створює для нього негативних наслідків, оскільки, у даному випадку, були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти заявленого позову, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості було зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

При цьому, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.08.2018 року по справі №804/1755/17.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого підприємством товару.

З приводу посилання скаржника в апеляційній скарзі не відсутність факту оскарження позивачем правомірності визначення митної вартості товару за резервним методом при попередньому митному оформленні товарів за вказаним контрактом, представник позивача під час розгляду справи зазначив, що з урахуванням того, що судове оскарження потребує певних витрат (судовий збір, оплата роботи адвоката) та враховуючи, що за одним із товарів мито було визначено на рівні 0%, підприємством через економічну недоцільність було прийнято рішення не оскаржувати відповідні рішення митного органу. При цьому вказав, що звернення до суду в даному випадку є правом особи, а не його обов`язком.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів, що є предметом оскарження позивачем.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності відмови митного органу у визнанні задекларованої позивачем за основним методом митної вартості товару та визначенні митної вартості за резервним методом, та як наслідок обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року по справі № 520/2404/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 18.03.2021 року