Справа № 160/13606/20
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняШевченко І.Є.
представника позивача Пашніної А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Обставини справи: ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №003811/17-5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у загальному розмірі 162641 (сто шістдесят дві тисячі шістсот сорок одна) гривня 41 копійка;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0003811- 5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у загальному розмірі 189223 (сто вісімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять три) гривні 09 копійок.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що всі оскаржувані рішення було винесено в один день 28.02.2019р., хоча мали бути винесені до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), а також на неналежне вручення податкових повідомлень рішень, внаслідок невідповідності податкової адреси, зазначеної в оскаржуваних рішеннях, адресі реєстрації позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
24.12.2020р. до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволені позову повністю. В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає, що оспорювані податкові повідомлення - рішення були прийняті контролюючим органом 28.02.2019р., в межах строків, встановлених пунктом 102.1 статті 102 ПК України. Також у відзиві зазначає, що оскільки позивачем було проігноровано свій обов`язок щодо повідомлення податкового органу про зміну своєї податкової адреси за допомогою самостійного подання заяви за формою №5ДР до контролюючого органу, відповідачем було направлено оскаржувані рішення за податковою адресою наявною у ІТС ДПС України «Податковий блок» (Дніпропетровська область, Нікопольський район, с.Олексіївка ,вул.Комсомольська, б.74/0, корп.0), та отримане позивачем 11.05.2019р.
11.01.2021р. до суду надійшли відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає про наявність податкової пільги, у відповідності з пп. «є» пп.266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України, до оподаткування будівлі промисловості. Також у відповіді на відзив позивач зазначає про те, що контролюючим органом не виконано свого обов`язку із своєчасного виставлення та направлення на адресу позивача спірних податкових повідомлень - рішень, а також про те, що позивачем податкова адреса змінювалася, згідно відмітки в паспорті, 18.12.2015 року, тобто до набрання чинності Положенням на яке посилається відповідач.
Ухвалою суду від 19.01.2021р. закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
28.02.2019р. ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесені наступні податкові повідомлення рішення:
- №003811/17-5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у загальному розмірі 162641 (сто шістдесят дві тисячі шістсот сорок одна) гривня 41 копійка;
- №0003811- 5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у загальному розмірі 189223 (сто вісімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять три) гривні 09 копійок.
Позивач вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та прийнятими з порушенням чинного законодавства, звернувся з даним позовом до суду.
Частиною 2 ст.9 КАС України передбачено, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ч.1-2 ст.159 та ч.1 ст.160 КАС України, при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.
При цьому, під предметом позову слід вважати певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, а під підставами позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, які викладаються позивачами виключно у позовній заяві, яка і є заявою по суті справи.
В даному випадку, реалізуючи принцип диспозитивності, позивач у позовній заяві обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, виключно тим, що спірні рішення винесені поза межами строку визначеного пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, та неналежним врученням податкових повідомлень рішень, внаслідок невідповідності податкової адреси, зазначеної в оскаржуваних рішеннях, адресі реєстрації позивача.
Перевіряючи правомірність прийняття податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення по справі, в межах предмету спору та їх обґрунтування, суд виходить з наступного.
Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Положення підпункту 266.2.1, підпункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
У відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Абзацом сьомим підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Пунктом 4.3 статті 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.
Як встановлено судом, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені та надіслані (вручені) позивачу після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), тобто вже після встановленого Податковим кодексом України строку, протягом якого надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом податкові повідомлення-рішення, що є порушенням вимог податкового законодавства України.
Проте, згідно підпункту 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п.102.1 ст.102 цього Кодексу.
Так, згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Отже, спірні податкові повідомлення-рішення за податковий період 2016 - 2018 року, з урахуванням приписів пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим останні є законними та такими, що не підлягають скасуванню.
Щодо тверджень позивача про неналежне вручення податкових повідомлень - рішень, внаслідок невідповідності податкової адреси, зазначеної в оскаржуваних рішеннях, адресі реєстрації позивача, суд зазначає наступне.
Згідно штемпеля у паспорті позивача, місце проживання останнього зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , 18.12.2015р.
З наданого відповідачем скріншоту ІТС «Податковий блок», вбачається, що місцем проживання (адреса відповідно до даних ДРФО) позивача зазначено: АДРЕСА_3 .
Згідно з п. 63.1 ст. 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
У відповідності до пункту 63.2 статті 63 Податкового кодексу України взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.
Пунктом 63.3. статті 63 Податкового кодексу України встановлено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Згідно з п. 63.8. ст. 63 Податкового кодексу України особливості обліку платників податків за окремими податками, а також окремих категорій платників податків установлюються відповідними розділами цього Кодексу.
Відповідно до пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Згідно з приписами статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
З аналізу наведених норм слідує, що законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулася, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури.
Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку про дотримання відповідачем вищезазначеного принципу прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22.03.2021 року.

Суддя Д.В. Сидоренко