Справа № 380/11520/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Львів

17 год. 31 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представниці позивача Кожухар І.І., представника відповідача-2 Семена І.Р., третьої особи ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79007 м. Львів пл. Шашкевича 1), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79007 м. Львів пл. Шашкевича 1), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення штрафу -

УСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - позивач, Головне управління ПФУ у Львівській області) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач-1, Управління забезпечення примусового виконання рішень), у якій просить скасувати постанову від 25.11.2020 ВП № 56070919 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що винесена заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) постанова про накладення штрафу № 56070919 від 25.11.2020 суперечать положенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, на думку позивача, ним виконано судове рішення у справі № 461/6426/17. З огляду на вказане відповідачу, на думку позивача, слід було винести постанову про закінчення виконавчого провадження. Відтак вважає, що оскаржувана постанова порушує права управління, що стало підставою для звернення із цим позовом до суду.

Ухвалою від 11.12.2020 позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків.

Ухвалою від 10.02.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощено позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 18.02.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі у справі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) як співвідповідача (далі - відповідач-2, Відділ примусового виконання рішень) як співвідповідача та ОСОБА_1 (далі - третя особа, ОСОБА_1 ) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково звернула увагу на те, що факт виконання Головним управлінням ПФУ у Львівській області рішення у справі № 461/6426/17 підтверджується ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача-2 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 2200ел від 02.03.2021 та вх. 14112 від 03.03.2021). В обґрунтування такого зазначено, що постанову про накладення штрафу від 25.11.2020 державним виконавцем винесено в рамках виконавчого провадження № 56070919 з примусового виконання виконавчого листа № 461/6426/17, що видав Галицький районний суд м. Львова, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній станом на момент призначення пенсії позивачу) з урахуванням сум премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно із поданою довідкою про грошове забезпечення № 268/68 від 03 травня 2017 року, якою передбачені складові види грошового забезпечення для призначення пенсії, починаючи з 27 липня 2017 року, з урахуванням фактично виплачених сум, із здійсненням індексації пенсії за цей період та без зміни базового місяця для нарахування індексації пенсії. Виконавче провадження за цим виконавчим листом відкрито постановою від 29.03.2018. Вказав, що державним виконавцем вживалися заходи, спрямовані на виконання рішення суду, зокрема 11.03.2020 на адресу ГУ ПФУ у Львівській області скеровано вимогу державного виконавця, якою зобов`язано боржника надати інформацію про стан виконання, рішення суду. Однак відповідь на згадану вимогу не надходила. Відтак на адресу ГУ ПФУ у Львівській області 08.07.2020 повторно скеровано державного виконавця, якою зобов`язано боржника надати інформацію про стан виконання рішення суду. На адресу Відділу 29.07.2020 надійшов лист за підписом начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_2 з інформацією, аналогічною за змістом з листами від 17.04.2020 № 7140/03.29-15, від 18.05.2018 № 9312/03.29-15 та від 06.06.2019 № 14374/03.29-15, про те, що боржником на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27.07.2017. Оскільки основний розмір пенсії згідно з грошовим забезпеченням, зазначеним у довідці № 268/68 від 03.05.2017 є меншим, перерахунок пенсії, на думку боржника, є недоцільним. Відтак вважає, що при винесенні процесуального документу державний виконавець відділу керувався вимогами Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 цього Закону. До боржника було доведено про наявність рішення суду, боржник попереджався про необхідність виконати судове рішення, однак вимоги виконавчого документу не виконано, що призвело до вжиття відносно нього заходів примусового виконання. Постанова державного виконавця про стягнення штрафу належить до видів відповідальності за невиконання рішення суду самостійно та за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Позивач у позовній заяві зазначив, що виконав рішення суду в повному обсязі, однак це, на думку відповідача-1, не відповідає дійсності, оскільки матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що боржником станом на сьогоднішній день рішення суду не виконано в повному обсязі, зокрема в частині здійснення індексації пенсії за цей період без зміни базового місяця для нарахування індексації пенсії. Надав аналогічні усні пояснення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа проти позову заперечила з підстав, викладених у поясненнях на позовну заяву (вх. № 13038 від 01.03.2021) та додаткових поясненнях (вх. № 15283 від 10.03.2021). В обґрунтування ОСОБА_1 зазначив, що судовим рішенням у справі № 461/6426/17 фактично зобов`язано позивача здійснити дві дії: 1) здійснити перерахунок та виплату пенсії; 2) здійснити виплату індексації пенсії з 27.07.2017 без зміни базового місяця для її нарахування. Щодо виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 у справі № 461/6426/17 в частині перерахунку і виплати пенсії третя особа претензій не має, однак наголошує, що позивачем не виконання вказане судове рішення в частині здійснення індексації його пенсії. Вважає твердження позивача про те, що індексація його пенсії неможлива через зменшення її розміру після здійснення перерахунку на виконання судового рішення таким, що суперечить не тільки нормам Закону № 1282 та Порядку № 1078 від 17.07.2003, а й висновкам Львівського апеляційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 31.01.2018 у справі № 461/6426/17. Вказав, що індексація грошових доходів жодним чином не пов`язана з розміром пенсійної виплати, зокрема у разі її зменшення або залишення без змін. Також просив не враховувати подані позивачем як докази ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі № 461/6426/17, оскільки такі подано без дотримання вимог процесуального законодавства. Крім цього, встановленні вказаними судовими рішеннями обставини не є підставою для звільнення від доказування в розумінні ч. 4 ст. 78 КАС України, оскільки ухвала та постанова не є рішеннями суду, та у вказаних судових рішеннях судами не досліджувалося питання щодо проведення індексації його пенсії. Надав аналогічні усні пояснення, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд заслухав пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

На підставі заяви стягувача - ОСОБА_1 , від 29.03.2018 державним Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар І.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56070919 від 29.03.2018 з примусового виконання виконавчого листа № 461/6426/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній станом на момент призначення пенсії позивачу) з урахуванням сум премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно із поданою довідкою про грошове забезпечення № 268/68 від 03 травня 2017 року, якою передбачені складові види грошового забезпечення для призначення пенсії, починаючи з 27 липня 2017 року, з урахуванням фактично виплачених сум, із здійсненням індексації пенсії за цей період та без зміни базового місяця для нарахування індексації пенсії. Боржником за вказаним виконавчим документом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Зазначеною постановою повідомлено боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, про що повідомити державного виконавця.

На підставі заяви стягувача від 27.04.2018 до матеріалів виконавчого провадження долучено копію заяви про визнання протиправною бездіяльності боржника.

На адресу ГУ ПФУ у Львівській області 07.05.2018 скеровано вимогу державного виконавця № В-9/ВП№56070919/5776 від 07.05.2018 про надання документів, які підтверджують виконання рішення суду.

На адресу Відділу примусового виконання рішень 08.05.2018 надійшов лист за підписом першого заступника начальника ГУ ПФУ у Львівській області О.Р.Сафіна № 7140/03.29-15 від 17.04.2018 з інформацією про те, що боржником на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27.07.2017. Розмір пенсії в результаті перерахунку становив 8724,95 грн, у тому числі основний розмір пенсії - 6248,84 грн, доплата до попереднього розміру пенсії - 2476,11 грн. Оскільки основний розмір пенсії згідно з грошовим забезпеченням, зазначеним у довідці № 268/68 від 03.05.2017, яка долучена ОСОБА_1 до звернення від 27.07.2017, є меншим, тому перерахунок пенсії за рішенням суду боржник вважає недоцільним.

До листа Головне управління ПФУ долучило також копію перерахунку від 28.03.2018, здійсненого на підставі рішення суду.

На адресу відділу 11.05.2018 надійшли заява стягувача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та заперечення проти закінчення виконавчого провадження з відповідним обґрунтуванням.

Державним виконавцем скеровано до Львівського апеляційного адміністративного суду заяву про роз`яснення рішення № В-1/ВП№56070919/6452 від 18.05.2018.

На адресу Відділу примусового виконання рішень 29.05.2018 надійшов лист за підписом першого заступника начальника ГУ ПФУ у Львівській області О.Р.Сафіна № 9312/03.29-15 від 18.05.2018 з інформацією про те, що боржником на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27.07.2017. Розмір пенсії в результаті перерахунку становив - 8724,95 грн, у тому числі основний розмір пенсії - 6248,84 грн, доплата до попереднього розміру пенсії - 2476,11 грн. Оскільки основний розмір пенсії згідно з грошовим забезпеченням, зазначеним у довідці № 268/68 від 03.05.2017, яка долучена ОСОБА_1 до звернення від 27.07.2017, є меншим, тому перерахунок пенсії за рішенням суду боржник вважає недоцільним.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення відмовлено.

На адресу Відділу примусового виконання рішень 12.06.2019 надійшов лист за підписом начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській області О.Петрусик № 14374/03.29-15 від 06.06.2019 з інформацією, аналогічною за змістом з листами № 7140/03.29-15 від 17.04.2020 та № 9312/03.29-15 від 18.05.2018.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» № 870 від 09.10.2019 та наказу Міністерства юстиції України «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» № 3173/5 від 16.10.2019 постановою ВП № 56070919 від 22.01.2020 виконавче провадження ВП № 5067919 передано до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та постановою ВП № 56070919 від 29.01.2020 таке виконавче провадження прийнято до виконання.

На адресу ГУ ПФУ у Львівській області скеровано вимогу державного виконавця № В-4/6584 від 11.03.2020, якою зобов`язано боржника надати інформацію про стан виконання рішення суду.

Відповідь на таку вимогу в матеріалах виконавчого провадження відсутня.

На адресу ГУ ПФУ у Львівській області повторно скеровано вимогу державного виконавця № В-4/14369 від 08.07.2020, якою зобов`язано боржника надати інформацію про стан виконання рішення суду.

На адресу Відділу 29.07.2020 надійшов лист за підписом начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_2 № 1300-0330-8/56835 з інформацією, аналогічною за змістом з листами № 7140/03.29-15 від 17.04.2020, № 9312/03.29-15 від 18.05.2018 та № 14374/03.29-15 від 06.06.2019.

На адресу ГУ ПФУ у Львівській області повторно скеровано вимогу державного виконавця № В-4/21058 від 29.10.2020, якою зобов`язано боржника надати інформацію про стан виконання рішення суду та попереджено про відповідальність у разі невиконання без поважних причин.

На адресу Відділу надійшов лист за підписом заступника начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській області А.Клепака № 1300-5308-8/94432 від 19.11.2020 з інформацією, аналогічною за змістом з листами № 7140/03.29-15 від 17.04.2020, № 9312/03.29-15 від 18.05.2018, № 14374/03.29-15 від 06.06.2019 та № 1300-0330-8/56835, а також з проханням закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації пенсії Головним управлінням ПФУ у Львівській області не надано жодної інформації.

Заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про накладення штрафу ВП № 56070919 від 25.11.2020, якою на боржника - Головне управління ПФУ у Львівській області, за невиконання рішення суду на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф у розмірі 5100,00 гривень.

Позивач не погоджується із вказаною постановою про накладення штрафу, вважає, що ним виконано рішення суду у справі № 461/6426/17, відтак звернувся із цим позовом до суду про визнання її протиправною та скасування.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зазначеним Законом визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Як встановлено судом, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56070919 від 29.03.2018 з примусового виконання виконавчого листа № 461/6426/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній станом на момент призначення пенсії позивачу) з урахуванням сум премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно із поданою довідкою про грошове забезпечення № 268/68 від 03 травня 2017 року, якою передбачені складові види грошового забезпечення для призначення пенсії, починаючи з 27 липня 2017 року, з урахуванням фактично виплачених сум, із здійсненням індексації пенсії за цей період та без зміни базового місяця для нарахування індексації пенсії. Боржником за вказаним виконавчим документом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Оскільки вказане рішення є рішенням немайнового характеру, зазначеною постановою повідомлено боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, про що повідомити державного виконавця.

Виконання рішень немайнового характеру врегульовано, зокрема, розділом VIII Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII).

Приписами статті 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних доходів громадян; на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З системного аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII слідує, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.

Судом встановлено, що позивач на виконання виконавчого листа № 461/6426/17, виданого 30.10.2017 Галицьким районним судом м. Львова, надсилав на адресу відповідача листи № 7140/03.29-15 від 17.04.2020, № 9312/03.29-15 від 18.05.2018, № 14374/03.29-15 від 06.06.2019, № 1300-0330-8/56835 та № 1300-5308-8/94432 від 19.11.2020 з інформацією про те, що боржником на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27.07.2017. Розмір пенсії в результаті перерахунку становив 8724,95 грн, у тому числі основний розмір пенсії - 6248,84 грн, доплата до попереднього розміру пенсії - 2476,11 грн. Оскільки основний розмір пенсії згідно з грошовим забезпеченням, зазначеним у довідці № 268/68 від 03.05.2017, яка долучена ОСОБА_1 до звернення від 27.07.2017, є меншим, тому перерахунок пенсії за рішенням суду боржник вважає недоцільним. Також просив закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з цим, вищевказані листи не містять жодної інформації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації пенсії.

З аналізу резолютивної частини рішення, вказаної у виконавчому листі № 461/6426/17, виданому 30.10.2017 Галицьким районним судом м. Львова, слідує, що такий передбачає вчинення боржником (Головним управлінням ПФУ у Львівській області) таких дій:

1) здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній станом на момент призначення пенсії позивачу) з урахуванням сум премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно із поданою довідкою про грошове забезпечення № 268/68 від 03 травня 2017 року, якою передбачені складові види грошового забезпечення для призначення пенсії, починаючи з 27 липня 2017 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

2) проведення зазначеного вище перерахунку із здійсненням індексації пенсії за цей період та без зміни базового місяця для нарахування індексації пенсії.

Щодо твердження представниці позивача про те, що державним виконавцем не вказувалося про необхідність виконання рішення суду в частині проведення індексації суд зазначає таке.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 373 КАС України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих документів, у яких зазначаються один стягувач та один боржник, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Оскільки на виконання рішення у справі № 461/6426/17 видано лише один виконавчий лист від 30.10.2017, яким передбачено обов`язок боржника здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки № 268/68 від 03.05.2017 із одночасним здійсненням індексації пенсії за цей період та без зміни базового місяця для нарахування індексації пенсії, належним виконанням боржником судового рішення у справі № 461/6426/17 вважатиметься лише вчинення описаних вище двох дій у сукупності.

Суд зазначає, що спірним у межах цієї справи є лише проведення Головним управлінням ПФУ у Львівській області індексації пенсії на виконання рішення у справі № 461/6426/17.

З долученого до матеріалів справи перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 28.03.2018, здійсненого Головним управлінням ПФУ у Львівській області на виконання рішення суду у справі № 461/6426/17, слідує, що індексація пенсії ОСОБА_1 з 27.07.2018 позивачем не проведена.

Щодо тверджень представниці позивача про те, що ОСОБА_1 не набув права на індексацію пенсії у зв`язку із зменшенням її розміру внаслідок проведеного перерахунку суд зазначає таке.

Питання наявності у ОСОБА_1 права на проведення індексації при перерахунку пенсії з 27.07.2018 було предметом розгляду у справі № 461/6426/17.

За результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова Львівський апеляційний адміністративний суд у постанові від 31.01.2018 вказав, зокрема, таке.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII від 03.07.1991 індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

За змістом статті 2 Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Базовим місяцем для індексації пенсії є місяць призначення (перерахунку) пенсії, а також в разі підвищення пенсії в розмірі, який би перевищував суму індексації за умови її проведення відповідно до Закону.

Статтею 4 вказаного Закону встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться з наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

З метою реалізації вказаного Закону Кабінетом Міністрів України постановою № 1078 від 17.03.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку).

Відповідно до пункту 4 Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Пенсії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, пенсія, яку отримує позивач, є об`єктом індексації.

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 5 Порядку, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що збільшення пенсії у позивача пов`язане з неправильним її нарахуванням при призначенні пенсії.

Перерахунок пенсії слід здійснити не в розумінні перерахунку пенсії у зв`язку з вимогами законодавства про черговий перерахунок, а тому, що судом було встановлено, що відповідачем при призначенні позивачу пенсії не всі складові заробітної плати були включені для її розрахунку.

Виходячи з наведеного, виконання відповідачем судового рішення про перерахунок неправильно призначеного розміру пенсії не є підвищенням розміру пенсії відповідача у розумінні постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» № 1078 від 17.07.2003. Перерахунок пенсії позивача згідно з цим судовим рішенням є відновленням порушеного права позивача на отримання належної виплати у розмірі встановленому Законом, а тому такий перерахунок не може бути підставою для зміни базового місяця для проведення індексації пенсії.

Таким чином, відповідачу під час перерахунку пенсії позивачу за рішенням суду з підстав її неправильного нарахуванням не слід змінювати базовий місяць для нарахування індексації пенсії, оскільки це суперечать нормам діючого законодавства, порушує конституційні права позивача на збільшений розмір пенсії.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає безпідставним покликання апелянта на Порядок проведення перерахунку пенсії, що затверджений постановою КМ України № 45 від 13.02.2008, оскільки в розглядуваних правовідносинах позивач має право на перерахунок пенсії у зв`язку із тим, що органом ПФ України не було включено до заробітної плати, з якої обчислюється розмір пенсії, усіх складових грошового забезпечення.

З огляду на вказане вище суд у цій справі відхиляє твердження представниці позивача про те, що ОСОБА_1 не набув права на здійснення індексації його пенсії при перерахунку з 27.07.2018, оскільки оцінку такому надано судовими рішеннями у справі № 4616426/17, які набрали законної сили.

Щодо твердження представниці позивача про те, що факт виконання Головним управлінням ПФУ у Львівській області рішення у справі № 461/6426/17 підтверджується ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України 27.04.2018 звернувся до Галицького районного суду м. Львова із заявою про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача на виконання рішення суду.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019, у задоволенні заяви відмовлено.

За визначенням, наведеним в ч. 1 ст. 77 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 4 КАС України судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції. Аналогічне положення закріплено в ч. 1 ст. 241 КАС України.

Рішення суду - рішення суду першої інстанції, в якому вирішуються позовні вимоги (п. 13 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання (п. 15 ч. 1 ст. 4 КАС України).

З аналізу наведених правових норм слідує, що підставою звільнення від доказування може бути лише рішення суду як один із видів судового рішення, яке набрало законної сили. Крім цього, таке рішення повинно стосуватися тих самих осіб або особи, стосовно якої встановлено ці обставини.

Ухвала Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2018 хоч і стосується ОСОБА_1 , однак не є підставою звільнення від доказування в розумінні ч. 4 ст. 78 КАС України.

Крім цього, зі змісту вказаної ухвали та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 судом встановлено, що суди в рамках розгляду заяви ОСОБА_3 від 27.04.2018, поданої в порядку ст. 383 КАС України, не досліджували питання правомірності дій Головного управління ПФУ у Львівській області щодо проведення індексації пенсії ОСОБА_1 та не містять з цього приводу жодних висновків.

Вказаними судовими рішеннями зроблено висновок про належне виконання рішення у справі № 461/6426/17 лише в частині проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки № 268/68 від 03.05.2017. Вказане визнається також учасниками справи.

Відтак суд доходить висновку про те, що твердження позивача про повне фактичне виконання рішення суду у справі № 461/6426/17 не відповідає дійсності.

З огляду на викладене відповідач дійшов обґрунтованого висновку про невиконання Головним управлінням ПФУ у Львівській області рішення суду у справі № 461/6426/17.

Суд зауважує, що позивач не навів жодних обставин, які б свідчили про поважність причин невиконання рішення суду.

Судом також не встановлено жодних обставин, пов`язаних із виникненням труднощів із виконання судового рішення чи його незрозумілістю.

З огляду на викладене, на думку суду, у відповідача були наявні підстави для винесення постанови про накладення на позивача (боржника у виконавчому провадженні) штрафу на невиконання без поважних причин рішення.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що постанова про накладення штрафу ВП № 560709119 від 25.11.2020 прийнята правомірно на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження», спрямована на забезпечення ефективного виконання рішення суду та відповідає засадам виконавчого провадження.

Таким чином, постанова про накладення штрафу ВП № 560709119 від 25.11.2020 відповідає критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому є правомірною.

Вказаний висновок суду свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ПФУ у Львівській області.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, закріпленому в статті 2 КАС України, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 133, 139, 242-246, 250, 255, 287, 293-295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення штрафу відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 287 КАС України подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур