Справа № 580/4986/20
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року справа № 580/4986/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи з 01.09.1992 по 18.08.2007 на посаді викладача балалайки у Канівській дитячій школі мистецтв;

- визнати протиправним та скасувати протокольне рішення №23 від 23.09.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, з дати звернення за призначенням пенсії, тобто з 17.09.2020 .

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що відповідачем відмовлено їй в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав відсутності спеціального стажу роботи. Вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідач визнав за позивачем спеціальний стаж, що дає право на пенсію, за період з 01.09.1988 по 31.12.1991 у Канівській дитячій музичній школі та з 01.09.2007 по 10.10.2017 у Канівській міській станції юних туристів, а всього тривалістю 13 років, 05 місяців 10 днів. Проте, відповідач протиправно не визнав період з 01.09.1992 по 18.08.2007 (тривалістю 15 років 07 місяців 17 днів), коли позивач працювала на посаді викладача балалайки у Канівській дитячій школі мистецтв.

Позивач зазначає, що на час звернення до відповідача передбачено право на пенсію за вислугу років працівникам освіти незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, тому при зарахуванні періоду з 01.09.1992 по 18.08.2007 позивач має право на отримання пенсії за вислугу років.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що згідно з Переліком установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим наказом Міністерства соціального забезпечення УСРС від 31.12.1959 № 135, право на пенсію за вислугу років мали викладачі середніх музичних шкіл, музичних шкіл-семерічок та шкіл музичних вихованців.

Відповідно довідки від 18.08.2020 № 93 виданої Канівською дитячою школою мистецтв, вона є позашкільним навчальним закладом згідно Закону України «Про позашкільну освіту» та підпорядкована відділу культури виконавчого комітету Канівської міської ради, згідно рішення Канівського виконавчого комітету від 20.08.1992 №262. Тому період роботи позивача з 01.01.1992 по 18.08.2007 при обчисленні стажу роботи, що дає право на вислугу років, врахувати немає підстав.

Отже, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років прийнято рішення (протокол № 23 від 23.09.2020) про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

На підставі наведеного відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач 17.09.2020 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №2300-0302-8/48746 від 30.09.2020 позивачу повідомлено, що оскільки згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців. До досягнення 55 річного віку право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, які в період до 11.10.2017 мали вислугу років на відповідних посадах не менше 26 років 6 місяців.

В листі вказано про підтвердження спеціального стажу, що дає право на пенсію, за період з 01.09.1988 по 31.12.1991 у Канівській дитячій музичній школі та з 01.09.2007 по 10.10.2017 у Канівській міській станції юних туристів, а всього тривалістю 13 років, 05 місяців 10 днів. Проте, відповідач не визнав період з 01.01.1992 по 18.08.2007, коли позивач працювала на посаді викладача балалайки у Канівській дитячій школі мистецтв.

Відповідач мотивував свою відмову у зарахуванні позивачу спеціального стажу до призначення пенсії за вислугу років за період його роботи з 01.09.1992 по 18.08.2007 (тривалістю 15 років 07 місяців 17 днів) оскільки, згідно з положеннями постанови Кабінету міністрів України від 04.11.1993 № 909, якою затверджено Перелік закладів і установ освіти і охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, робота на посаді викладача в позашкільному навчальному закладі не належить до переліку посад, робота на яких включається до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Цим же переліком не передбачено такого закладу освіти, як дитяча школа мистецтв.

При цьому повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення у формі протоколу №23 від 23.09.2020 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає згідно пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII набрав чинності 11.10.2017 .

Аналіз змісту пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дозволяє прийти до висновку про те, що пенсія за вислугу років згідно з статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена лише особам, які мають стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями Закону України «Про пенсійне забезпечення», станом на 11.10.2017 .

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 52 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 (в редакції, чинній до 01.04.2015 ) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (надалі - Закон № 213), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци перший - одинадцятий пункту «е» статті 55 Закону № 1788), а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (надалі - Закон № 911) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону № 1788.

Так, відповідно до внесених змін пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 по 31 березня 2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 по 31 березня 2017 - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 по 31 березня 2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 по 31 березня 2019 - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 по 31 березня 2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 по 31 березня 2021 - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 по 31 березня 2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 по 31 березня 2023 - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 по 31 березня 2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку: 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 по 31 грудня 1970 .

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України вказав, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також, Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Отже, на день звернення позивача із заявою від 17.09.2020 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Суд звертає увагу на те, що згідно із записами у трудовій книжці позивач ОСОБА_1 : у період з 01.09.1988 по 20.08.1992 працювала викладачем по класу балалайки Канівської дитячої музичної школи.

На підставі рішення виконавчого комітету Канівської міської ради №262 від 20.08.1992 Канівську дитячу музичну школу реорганізовано в Канівську дитячу школу мистецтв, де позивач продовжила працювати на цій же посаді до 18.08.2007.

У період із 01.09.2007 і по день звільнення 10.09.2020 позивач працювала на посаді керівника гуртків Канівської міської станції юних туристів, яка неодноразово змінювала свою назву, в останнє на підставі рішення сесії Канівської міської ради від 28.02.2019 №14-51 заклад перейменовано у Комунальний заклад: «Канівський міський центр туризму Канівської міської ради Черкаської області».

Вирішуючи питання про наявність підстав для зарахування періоду роботи з 01.01.1992 по 18.08.2007 до спеціального стажу, суд враховує, що відповідно до розділу 1 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909, до вказаного переліку віднесені учителі та викладачі загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних і художніх шкіл.

Отже, музичні та художні школи незалежно від їх статусу та підпорядкування віднесені до навчальних закладів, робота на посадах вчителів та викладачів яких дають право на зарахування спеціального освітнього стажу.

Як встановлено судом, позивач з 01.09.1988 по 20.08.1992 працювала викладачем по класу балалайки Канівської дитячої музичної школи і відповідач не заперечує щодо зарахування наведеного періоду до спеціального стажу.

В свою чергу, подальша реорганізація Канівської дитячої музичної школи в Канівську дитячу школу мистецтв відбулась на підставі рішення виконавчого комітету Канівської міської ради народних депутатів №262 від 20.08.1992.

Дослідивши зміст вказаного рішення, судом встановлено, що реорганізація названої школи відбулась шляхом її розширення та відкриття відділів: хореографічного, фольклорного та вокально-хорового мистецтва.

При цьому, відомостей про припинення навчання за напрямком музики наведе рішення виконавчого комітету не містить.

Після реорганізації позивач продовжила роботу в наведеному навчальному закладі на попередній посаді вчителя по класу балалайки.

Щодо твердження відповідача про позашкільний статус Канівської дитячої школи мистецтв, суд звертає увагу, що довідка від 18.08.2020 № 93 підтверджує її статус станом на час видачі, однак сама по собі довідка не є належним доказом, який позбавляє позивача на зарахування до спеціального стажу періоду роботи 01.01.1992 по 18.08.2007.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування періоду роботи 01.01.1992 по 18.08.2007 до спеціального стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років.

Таким чином, на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії спеціальний стаж позивача складав 35 років 7 місяців 15 днів, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

Враховуючи встановлені обставини, на переконання суду, відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, що є підставою для скасування оскарженого рішення відповідача.

Щодо визнання неправомірними дій відповідача щодо не зарахування стажу, суд зазначає, що за умови подальшого оформлення рішення державного органу вчинені дії не породжують виникнення прав та обов`язків в учасників правовідносин, а тому відсутні підстави для їх судового захисту. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вирішення питання про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає, що не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Такі дії суду виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідач повинен розглянути питання про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, враховуючи, що відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід частково стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області, оформлене протоколом № 23 від 23.09.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону У країни «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області розглянути питання щодо призначення з 17.09.2020 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення ст подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко