Справа № 140/12341/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/12341/20 пров. № А/857/1040/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до головного державного ревізора-інспектора Луцького управління Головного управління ДПС у Волинській області Кірєєвої Алли Анатоліївни, начальника Луцького управління Головного управління ДПС у Волинській області Харченко Тетяни Володимирівна, Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя у І інстанції Валюх В.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 23 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

23 серпні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправними дій головного державного ревізора-інспектора Луцького управління ГУ ДПС у Волинській області (далі ЛУ ГУ ДПС) Кірєєвої А.А. щодо проведення камеральної перевірки та складання акта перевірки № 9585/03-20-55-33/ НОМЕР_1 від 16 липня 2020 року;

визнати протиправною бездіяльність начальника ЛУ ГУ ДПС Харченко Т.В. щодо неналежних організацій та контролю за станом взаємних розрахунків з податку з податку на додану вартість (далі ПДВ) між позивачем та державним бюджетом;

визнати протиправними дій начальника ЛУ ГУ ДПС Харченко Т.В. та Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС) щодо застосування до нього штрафних санкцій;

визнати недійсним податкове повідомлення-рішення (далі ППР) від 13 серпня 2020 року № ГУ ДПС, яким на позивача накладень штраф у сумі 33,11 грн;

стягнути з відповідачів солідарно 324621 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 140/12341/20 позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДПС від 13 серпня 2020 року № . У задоволенні решти позовних вимог ФОП відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що нарахування ГУ ДПС у ППР від 13 серпня 2020 року № штрафу в сумі 33,11 грн здійснено без дотримання строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України (далі ПК), а отже таке ППР підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При цьому належним способом захисту порушених прав позивача у цьому спорі є не визнання протиправними дій посадових осіб контролюючого органу щодо проведення податкової перевірки та розгляду заперечень на акт перевірки, а визнання протиправним та скасування відповідного ППР, яким порушуються права платника податків.

Позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно 324621 грн на відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягають, оскільки позивач не надав належних доказів заподіяння йому моральних страждань та переживань. Окрім того, визнання протиправним та скасування судом оспорюваного ППР необхідно розцінювати як справедливу сатисфакцію за порушення прав позивача, як платника податків.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено сторонами.

Позивач у своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду у частині відмови у задоволенні його позовних вимог та їх задовольнити. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та невірну оцінку наявних у матеріалах справи доказів.

Одночасно позивач не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні його позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди з посиланням на те, що визнання протиправним та скасування оспорюваного ППР є належною сатисфакцією за заподіяння такої.

Відповідач ГУ ДПС у своїй апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ФОП та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свої апеляційній вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду про те, що грошове зобов`язання, застосоване до ФОП, винесене всупереч вимогам статті 102 ПК після закінчення 1095 дня є передчасним, оскільки на момент здійснення платежів в оплату податкових зобов`язань із ПДВ позивач мав податковий борг і сплачені платником суми були зараховані у рахунок його погашення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, головний державний ревізор-інспектор відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб ЛУ ГУ ДПС Кірєєва А.А. провела камеральну перевірку дотримання термінів сплати узгоджених сум грошових зобов`язань платника податків ФОП, про що склала акт від 16 липня 2020 року № 9585/03-20-55-33/ НОМЕР_1 . Під час перевірки було зроблено висновок про встановлення порушення позивачем пункту 57.1 статті 57 ПК, оскільки ФОП несвоєчасно сплатив узгоджену суму податкового зобов`язання з ПДВ, за що відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК передбачена відповідальність у сумі 70,20 грн.

27 липня 2020 року ФОП подав скаргу, у якій не погодився із викладеними у акті перевірки від 16 липня 2020 року № 9585/03-20-55-33/ НОМЕР_1 висновками.

Листом від 10 серпня 2020 року № 7032/ФОП/03-20-55-33-11 ГУ ДПС повідомило ФОП, що за наслідками розгляду його заперечень на вказаний акт перевірки було вирішено, що нарахування в сумі 37,09 грн. є неправомірним і відповідальність (сума штрафу) позивача за несплату узгодженої суми грошових зобов`язань з ПДВ становитиме 33,11 грн.

Відтак, 13 серпня 2020 року ГУ ДПС прийняло оспорюване ППР № , яким на підставі приписів статті 126 ПК за затримку 1947, 1916, 1885 календарних днів сплати грошового зобов`язання з ПДВ в сумі 165,55 грн. до ФОП застосовано штраф у розмірі 20 %, що становить 33,11 грн. (а. с. 6).

При цьому станом на 31 жовтня 2020 в обліковій картці платника податків ФОП відображена заборгованість з ПДВ у сумі 12239,58 грн., у т. ч. пеня 1147,75 грн. (а. с. 75).

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами пункту 126.1 статті 126 ПК у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

При цьому відповідно до пункту 113.1 статті 113 ПК строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Згідно із приписами пункту 114.1 статті 114 ПК граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Як зазначено у пункті 102.1 статті 102 ПК, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Водночас, згідно із пунктом 102.2 статті 102 ПК грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:

податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано;

посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Разом із тим, відповідно до акту камеральної перевірки від 16 липня 2020 року № 9585/03-20-55-33/ НОМЕР_1 , розрахунку штрафної санкції до нього і листа ГУ ДПС від 10 серпня 2020 року № 7032/ФОП/03-20-55-33-11 «Про розгляд заперечення» штрафні санкції до ФОП застосовано за порушення строків сплати грошових зобов`язань з ПДВ в розмірі 33,11 грн, що є предметом спору, за період з 29 квітня 2020 року по 31 грудня 2014 року 1947 днів; за період з 29 квітня 2020 року по 31 січня 2015 року 1916 днів; за період 29 квітня 2020 року по 03 березня 2015 року 1885 днів.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач застосував штрафні санкції за несплату позивачем грошових зобов`язань з ПДВ по деклараціях від 22 грудня 2014 року, від 19 січня 2015 року та від 23 лютого 2015 року за затримку на 1947, 1916 та 1885 календарних днів в сумі 33,11 грн згідно із ППР від 13 серпня 2020 року № без дотримання строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а винятки, з якими законодавець пов`язує можливість визначення грошового зобов`язання без дотримання таких строків, у справі, що розглядається, відсутні.

При цьому на підставі приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судом першої інстанції слушно враховано аналогічні висновки, що містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 806/1770/16.

Тому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що оспорюване ППР від 13 серпня 2020 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

Доводи ФОП щодо відсутності у нього заборгованості із ПДВ у спірний період апеляційний суд вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом першої інстанції на підставі наявних у ній доказів, а відтак до уваги не приймає.

Водночас апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що негативні наслідки для ФОП у вигляді сплати штрафних санкцій були обумовлені прийняттям контролюючим органом оспорюваного ППР. Оцінка дій працівників податкового органу, що передували прийняттю самого рішенню, охоплюється оцінкою відповідного рішення такого суб`єкта владних повноважень. Дії працівників відповідача по оформленні акту перевірки не породжують для суб`єкта господарювання певних правових наслідків і оцінка таким діям, як і акту перевірки, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішень, прийнятих на підставі такого акту.

З огляду на це, на переконання апеляційного суду, визнання судом першої інстанції протиправним та скасування оспорюваного ППР відповідача є належним і достатнім способом захисту та відновлення порушеного права позивача у справі.

При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно 324621 грн на відшкодування моральної шкоди не можуть бути задоволені за відсутності будь-яких доказів на обґрунтування як факту заподіяння ФОП моральних страждань та переживань відповідачами, так і розміру такого відшкодування.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянтів та доводів, викладених у апеляційних скаргах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 140/12341/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко