Справа № 240/22475/20
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112050000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Майстренко Н.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в інтересах неповнолітнього підопічного ОСОБА_2 , до Коростишівської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього підопічного ОСОБА_2 звернулася з позовом до Коростишівської міської ради, в якому просить:
- визнати протиправними дії Коростишівської міської ради щодо відмови у постановці на квартирний облік за списками пільгової позачергової черги для одержання державного житла за місцем походження неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Коростишівську міську раду поставити на квартирний облік неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за списками пільгової позачергової черги для одержання державного житла;
- стягнути з Коростишівської міської ради суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.;
встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Коростишівської міської ради подати до суду звіт про виконання рішення суду у встановлений судом термін.
Обґрунтовуючи позов, зазначає, що мати ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батько з 12.11.2007 відповідно до судового рішення позбавлений батьківських прав. У зв`язку з цим неповнолітній ОСОБА_2 з досягненням 16 річного віку має право на взяття на квартирний облік за списками пільгової позачергової черги для одержання житла. Відповідач безпідставно відмовив у взятті на квартирний облік неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за списками пільгової позачергової черги для одержання державного житла.
Ухвалою суду від 04.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що нормами Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 14.12.1984 №470, єдиною умовою для взяття громадян на квартирний облік є забезпечення жилою площею нижче відповідного рівня. Факт наявності або відсутності права власності на житло не має юридичного значення.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується дослідженою судом копією його паспорта громадянина України та копією свідоцтва про народження.
Судом встановлено та визнається сторонами, що згідно рішення Коростишіського районного суду Житомирської області від 12.12.2007, що набрало законної сили, батько позивача позбавлений батьківських прав.
Згідно дослідженого судом свідоцтва про смерть мати позивача - ОСОБА_3 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У розумінні ст. 1 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" позивач має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає йому право на повне державне забезпечення, у тому числі на забезпечення житловим приміщенням в порядку, передбаченому законодавством.
Вказаний статус позивача визнано державою відповідно до розпорядження голови Коростишівської районної державної адміністрації від 30.06.2009 №369.
На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 у справі №240/2778/20 Коростишівська міська рада рішенням від 23.06.2020 №135 відмовила ОСОБА_1 у взятті на квартирний облік при виконавчому комітеті Коростишівської міської ради ОСОБА_2 як дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що відсутні підстави, для визнання громадянина таким, що потребує поліпшення житлових умов, відповідно до ст. 34 Житлового кодексу Української РСР та п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і наданням їм жилих приміщень в Українській РСР.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Статтею 47 Конституції України установлене право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
У силу положень частини першої статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, визначені Законом України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", який є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.
Дитиною у розумінні положень статті 1 Закону України "Про охорону дитинства" є особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.
У силу положень статті 1 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" дитиною-сиротою визнається дитина, в якої померли чи загинули батьки, а особою із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.
Правові, організаційні та соціальні засади державної політики щодо забезпечення конституційного права соціально незахищених верств населення України на отримання житла визначаються Законом України "Про житловий фонд соціального призначення".
Згідно із положеннями частини першої статті 2 вказаного закону відповідно до Конституції України кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно.
Відповідно до визначень, наведених у статті 1 Закону України "Про житловий фонд соціального призначення", соціальний квартирний облік - облік громадян України, які користуються правом на соціальне житло і перебувають у черзі на його отримання.
Частиною другою статті 10 Закону України "Про житловий фонд соціального призначення" установлено, що правом взяття на соціальний квартирний облік користуються громадяни України: а) для яких таке житло є єдиним місцем проживання або які мають право на поліпшення житлових умов відповідно до закону; б) середньомісячний сукупний дохід яких за попередній рік з розрахунку на одну особу в сумі менший від величини опосередкованої вартості найму житла в даному населеному пункті та прожиткового мінімуму, встановленого законодавством; в) внутрішньо переміщені особи, які не мають іншого житла для проживання на підконтрольній українській владі території або житло яких зруйновано (знищене) або пошкоджене до стану, непридатного для проживання, внаслідок проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Таким чином, виникнення у особи, яка потребує соціального захисту, права бути взятою на соціальний квартирний облік нерозривно пов`язується із відсутністю у такої особи іншого житла або із її правом на поліпшення житлових умов.
Статтею 34 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках.
Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідно до вимог ст. 39 Житлового кодексу Української РСР діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа беруться відповідними органами місцевого самоврядування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім`ї громадян, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
У силу вимог ст. 46 цього ж Кодексу таким особам жиле приміщення надається поза чергою.
Аналогічна правова норма закріплена в ч. 5 ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" та в ст. 4 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування".
Згідно з п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 (надалі - Правила), на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); 8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 та особи з інвалідністю внаслідок війни, визначені в пунктах 10-14 частини другої статті 7, та члени їх сімей, а також члени сімей загиблих, визначені абзацами четвертим- восьмим, чотирнадцятим, шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
За приписами абзацу п`ятого пункту 15 Правил, доповнених постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 №365, діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа беруться відповідними органами місцевого самоврядування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім`ї громадян, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Відповідачу вже було зазначено при розгляді справи №240/2778/20, що нехтування відповідачем вказаних положень законодавчих актів стало наслідком прийняття оскаржуваного рішення та призвело до порушення прав позивача.
Суд ще раз наголошує, що відповідачем помилково до спірних правовідносин застосовуються правові норми про право осіб на поліпшення житлових умов за наявності забезпечення житлом менше мінімального розміру, визначеного виконавчим комітетом Житомирської обласної ради.
Доказів належності ОСОБА_2 будь-якого житла на певному юридичному праві відповідач не надав, а тому суду не доведено, яким чином факт реєстрації місця проживання дитини у квартирі АДРЕСА_1 , впливає на його право на забезпечення житлом.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.
Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до пункту 4 частини 1 якої суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити такі дії лише у випадку коли закон встановлює повноваження в імперативній формі, тобто коли його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), з урахуванням встановлених судом обставин.
Зважаючи на те, що відповідачем проігноровано висновки суду, викладені у рішенні від 16.04.2020 у справі №240/2778/20 щодо права ОСОБА_2 на взяття на квартирний облік, та ухвалено аналогічне за змістом рішення про відмову у задоволенні порушеного питання, без висловлення будь-яких інших доводів щодо неможливості задоволення поданої заяви, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а повноваження відповідача з цього приводу втратили статус дискреційних.
Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може умисно ухилятися від виконання рішення суду.
Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.
Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у вигляді сплати судового збору у сумі 840,80 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Коростишівської міської ради.
Керуючись статтями 2,77,90,139-143,242-246,250,255 КАС України, суд
Визнати протиправними дії Коростишівської міської ради щодо відмови у взятті на квартирний облік за списками пільгової позачергової черги для одержання державного житла за місцем походження неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.03.2020.

Суддя Н.М. Майстренко