Справа № 400/205/21
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 р. № 400/205/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна,6, м.Миколаїв,54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2020 № 00000/2571/0424, № 00000/2570/0424, № 00000/2569/0424,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2020 № 00000/2571/0424, №00000/2570/0424, №00000/2569/0424.

ОСОБА_1 обґрунтовує позов тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, а позов підлягає задоволенню, оскільки позивач є сільськогосподарським виробником та об`єкти нерухомості використовуються в господарській діяльності Фермерського господарства «Юрвіал», засновником якого є позивач, тому відповідно до пп. «ж» пп.266.2.2. ст.266 ПК України необхідно застосувати податкову пільгу.

Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність умов як використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та особа має бути товаровиробником. Товаровиробник - це виключно юридична особа, яким не є позивач.

01.03.2021 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю, в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку:

31.12.2020 року позивач отримав податкові повідомлення-рішення від 21.12.2020 № 00000/2571/0424, №00000/2570/0424, №00000/2569/0424.

Цими податковими повідомленнями-рішеннями позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 на загальну суму 45552,47 грн.

Позивачу на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна, а саме:

- нежитлова будівля (корпус корівника), розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області 25.10.2006 року;

- нежитлова будівля (телятник, овчарник, конюшня), розташована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області 26.04.2007 року;

- корпус № 1 МТФ, розташований за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі- продажу від 10.03.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори.

ОСОБА_1 є засновником фермерського господарства «Юрвітал», основними видами діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, допоміжна діяльність у рослинництві, післяурожайна діяльність, що підтверджується довідкою з ЄДР.

Згідно ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство", фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Позивач зазначив, що вищезазначені об`єкти нерухомого майна використовуються в господарській діяльності фермерського господарства "Юрвіал" та відносяться до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, приписами ч.1 ст.143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Відповідно до ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п.10.1.1 ст.10.1 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Положеннями п.10.3 ст.10 ПК України встановлено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Згідно з п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Особливості справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки регламентовано ст.266 ПК України.

Згідно з пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями пп.266.2.1. п.266.2 ст.266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до пп."ж" якого не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Аналізуючи вказане, суд зазначає, що застосування зазначеної норми передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи позивач вважає, що оскільки він є засновником ФГ "Юрвітал", в господарській діяльності якого використовуються належні йому на праві приватної власності об`єкти нерухомого майна, такі об`єкти нерухомості відносяться до будівель сільськогосподарських товаровиробників, а тому, відповідно до приписів пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд вказує на те, що власник має право використовувати своє майно для ведення підприємницької діяльності (ч.1 ст.320 ЦК). Для того, щоб власник мав змогу використовувати самостійно належне йому майно в підприємницькій діяльності, йому необхідно набути статус суб`єкта підприємництва відповідно до закону. Таким суб`єктом можуть бути як фізичні, так і юридичні особи (ст.50, ст.83 ЦК), які пройшли державну реєстрацію в порядку, встановленому ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Приписами ст.1 ЗУ "Про фермерське господарство" визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства).В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Як вбачається із матеріалів справи, що ФГ Юрвітал" () зареєстровано як юридичну особу.

Отже, оскільки ФГ не є власником нерухомого майна, що використовується ним, йому потрібні законні підстави для використання цього майна у своїй підприємницькій/господарській діяльності.

Проте, доказів, що позивачем передано зазначеному ФГ належні йому об`єкти нерухомості в користування суду не надано, зокрема статут ФГ, у якому визначено порядок внесення майна до складеного капіталу такого господарства чи укладених ОСОБА_1 з ФГ відповідних угод.

Суд приходить до висновку, що позивачем належним чином не доведено використання зазначеного майна в господарській діяльності фермерського господарства, оскільки не підтверджене в законодавчо встановленому ч.2 ст.77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з тим, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин.

У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної норми, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. З цього випливає обов`язок сторін доказувати факти (обставини). Цей обов`язок у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається.

Тобто, загальне правило розподілу доказових обов`язків залишається незмінним і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої. Підставу позову повинен довести саме позивач.

Враховуючи наведені норми права у сукупності із встановленими обставинами справи, суд приходить до висновку, що позивачем, як сільськогосподарським виробником використовуються належні йому на праві приватної власності об`єкти нерухомого майна.

Що свідчить про відсутність у нього пільг передбачених пп."ж" пп.266.2.2. ст.266 ПК України.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази, які спростовували твердження позивача, та навів обґрунтовані мотиви для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про не обґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м.Миколаїв, 54001 ) - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга