Справа № 640/29503/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Київ № 640/29503/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., за участю секретаря судового засідання Моренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Відділу примусового виконання рішеньУправління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)
провизнання протиправними та скасування постанов

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, .Барсученко О.В.

від відповідача: не прибув

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020 винесеної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом Олегом Ярославовичем; визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника №63295689 від 23.10.2020 винесеної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом Олегом Ярославовичем; визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016 винесеної державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (правонаступник - відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) Гречухом Олегом Ярославовичем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2020 залишено позовну заяву без руху та надано строк на усунення недоліків позову, про які вказано в ухвалі суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2016 ВП №52864389 винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я., визнано протиправною та скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.08.2017 ВП №52864389 винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я. Позивач вважає, що державний виконавець повинен був утриматися від вчинення подальших виконавчих дій за виконавчим провадженням №52864389, оскільки вказана постанова визнана незаконною у судовому порядку, однак, державний виконавець відкрив виконавче провадження №63295689 з тих же підстав. Окрім того, відповідачем пропущений строк пред`явлення виконавчого документу (постанови від 08.04.2016 №4955710) до виконання. Посилаючись на протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач вказував, що державним виконавцем на підставі заяви стягувача було винесено постанову від 09.11.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ч. 1 п. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з підстав повного виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.04.2014 у справі №2/756/3172/14.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, матеріали виконавчого провадження в установлений судом строк не подав, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами, згідно вимог ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.04.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві видано постанову№49455710 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25164,31 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 644957,44 грн. Строк пред`явлення постанови до виконання - один рік.

На підставі постанови від 08.04.2016 ВП №49455710 страшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Управління примусового забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2019 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25 164, 31 дол. США.

23.10.2020 страшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Управління примусового забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я. у зв`язку із невиконанням боржником постанови від 19.10.2020 винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках у межах стягнення 711 195, 04 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду та просив визнати поважними причини пропуску звернення до суду, обґрунтовуючи початок перебігу процесуального строку з моменту отримання матеріалів виконавчого провадження у відповідь на адвокатський запит від 18.11.2020.

Суд вважає поважними причини пропуску процесуального строку на звернення до суду з урахуванням обґрунтування, наведеного позивачем в уточненій позовній заяві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2020 про залишення позовної заяви без руху, пояснень, наведених представником позивача у судовому засіданні та висновків, викладених Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові №826/8669/17 від 23.10.2018. Доводів, які б спростували наведені обставини відповідачем надано не було.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 05.10.2016 умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 28 Закону №606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 28 Закону №606-XIV розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Частиною шостою статті 28 Закону №606-XIV передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 43 Закону №606-XIV розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Частиною першою статті 23 Закону №606-XIV передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з положеннями статті 27 зазначеного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Матеріалами справи встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2020 прийнята на виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №ВП 49455710.

У той же час, судом встановлено , що на підставі заяви Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про закриття виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачові від 09.11.2016 на підставі вимог ч. 1 п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа)

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, у зв`язку з поданням письмової заяви про повернення виконавчого документа.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку , що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а.

У той же час, державний виконавець на вимоги суду не надав матеріали виконавчого провадження, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості встановити чи здійснювалися державним виконавцем дії щодо примусового виконання рішення. Враховуючи те, що відповідач у порушення вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України не навів правових підстав щодо винесення оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016 винесена без реального виконання судового рішення, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020, постанови про арешт коштів боржника №63295689 від 23.10.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону №1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про стягнення виконавчого збору була видана строком пред`явлення до виконання в один рік, згідно приписів Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV, який втратив чинність 05.01.2017, однак пред`явлена до виконання державним виконавцем згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016.

Суд зазначає, що відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII в редакції від 02.06.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно Закону №1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що виконавче провадження № 63295689 з виконання постанови відкрито із порушенням п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII, суд приходить до висновку, що постанова від 19.10.2019 є протиправною та підлягає скасуванню.

У зв`язку з тим, що постанова про арешт коштів боржника №63295689 прийнята у зв`язку із невиконанням постанови №63295689 від 19.10.2019, яка визнана судом протиправною, суд вважає за необхідне скасувати таку постанову, як взаємопов`язану із попередньою.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Гречухом Олегом Ярославовичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом Олегом Ярославовичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника №63295689 від 23.10.2020, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом Олегом Ярославовичем.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, ) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 13 032 (тринадцять тисяч тридцять дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур