Справа № 340/2413/20
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2021 року м. Дніпросправа № 340/2413/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року, (суддя суду першої інстанції Сагун А.В.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницький, в адміністративній справі №340/2413/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

в с т а н о в и в :

01 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-99644-53 від 02.04.2020 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що з травня 2017 року перебуває у трудових відносинах з управлінням економіки Олександрійської міської ради Кіровоградської області, яке регулярно сплачує внесок з його заробітної плати, відтак у відповідача були відсутні підстави для винесення вимоги про сплати недоїмки у розмірі 5270.76 грн..

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-99644-53 від 02 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 нараховано суму боргу (недоїмки) у розмірі 15724,78 грн., в частині нарахування боргу (недоїмки) у розмірі 12908,78 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-99644-53-У від 02 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 нараховано суму боргу (недоїмки) у розмірі 5270,76 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та не сплачена у строки, встановлені Законом №2464, є недоїмкою та стягується із застосуванням штрафу. Згідно облікових даних інформаційної системи органів доходів і зборів, загальна сума заборгованості позивача станом на момент формування вимоги, становила 15 724.78 грн. Крім того, відповідач зазначає, що сплата роботодавцем за позивача єдиного внеску не позбавляє ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати ЄСВ як приватна особа підприємець.

Від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач посилаючись на доводи адміністративного позову, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 25.05.2015 зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік, як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та 11.04.2019 припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.13-15).

Відповідно до п. 1 підрозділу 1 розділу ІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінфіну України від 07.04.2016р. №422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Згідно інтегрованої картки платника податків позивача по справі, 02.04.2020 відповідачем сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-99644-53 щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15724,78 грн. (а.с.44-48).

Так, ФОП ОСОБА_1 визначено до сплати :

- єдиний внесок у розмірі 8448,00 грн. за 2017 рік; мінімальна сума єдиного внеску на місяць для фізичних осіб - підприємців у 2017 році становила 704,00 грн. (3200,00 х 22 відсотки);

- щоквартально єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців в розмірі 2457,18 грн., загальна сума за 2018 рік становить 9828,72 грн.; мінімальна сума єдиного внеску на місяць для фізичних осіб - підприємців у 2018 році становила 819,06 грн. (3723,00 х 22 відсотки);

- щоквартально єдиний внесок в розмірі 2754,18 грн., загальна сума за І квартал 2019 року становить 2754,18 грн.; мінімальна сума єдиного внеску на місяць для фізичних осіб - підприємців у 2019 році становить 918,06 грн. (4173,00 х 22 відсотки) (а.с.44-47).

Таким чином, загальна сума заборгованості за вказаний період становила - 21 030,90 грн.

Згідно пояснення представника позивача (а.с. 53-54), з позивача стягнуто, в межах виконавчого провадження, сума ЄСВ, а саме:

- 1022 грн. відповідно до платіжного доручення № 15135 від 29.11.2019;

- 2746,61 грн. відповідно до платіжного доручення № 904 від 04.02.2020;

- 1537,51 грн. відповідно до платіжного доручення № 2418 від 28.02.2020.

З огляду на викладене, контролюючим органом нараховано ЄСВ за період 2017 рік - І квартал 2019 року - 15724,78 грн. ( 21 030,90 грн. - 1022 грн. - 2746,61 грн. - 1537,51 грн.) (а.с.44-47).

Як видно з копії повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав вимогу про сплату недоїмки № Ф-99644-53 21.04.2020 року. (а.с. 49)

Як пояснює відповідач у відзиві на адміністративний позов, що не спростовується матеріалами справи та не заперечується позивачем, у зв`язку з тим, що 02.05.2020 року вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ № Ф-99644-53 від 02.04.2020 року набула статусу узгодженої, внаслідок чого була винесена вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ № Ф-99644-53- У від 02.04.2020 року (узгоджена). Оскільки на виконанні в органі ДВС вже перебували матеріали щодо стягнення з позивача частини недоїмки з ЄСВ, визначеної вимогою № Ф-99644-53 від 02.04.2020 року, узгоджена вимоги № Ф-99644-53- У від 02.04.2020 року була винесена на суму 5270.76 грн.

Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) на суму 5270.76 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції з огляду на те, що за позивача здійснює сплату ЄСВ його роботодавець, дійшов висновку про протиправність вимог про сплату недоїмки з ЄСВ № Ф-99644-53 від 02.04.2020 року та № Ф-99644-53- У від 02.04.2020 року.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 2 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

При цьому, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Встановлені обставини спарви свідчать, що позивач у період з травня 2017 року по перший квартал 2019 року, включно був працевлаштований в якості найманого працівника та за останнього сплачувався єдиний внесок, що підтверджується довідкою з міця роботи та відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5). (а.с.17, 18-22)

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням часткового погашення суми заборгованості позивача з ЄСВ, та з огляду на встановлені обставини справи та беручи до уваги приписи чинного законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги про сплату недоїмки № Ф-99644-53- У від 02.04.2020 року про сплату виділеної узгодженої суми недоїмки з ЄСВ в розмірі 5270.76 грн., яку оскаржує позивач, підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята із порушенням вимог норм чинного законодавства.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога про сплату ЄСВ № Ф-99644-53 від 02.04.2020 року, якою ОСОБА_1 нараховано суму боргу (недоїмки) у розмірі 15724,78 грн., в частині нарахування боргу (недоїмки) у розмірі 12908,78 грн., позивач у даній справі не оскаржує.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Між тим, вихід за межі позовних вимог має бути вмотивованим, та таким що не потягне за собою зміну предмету спору, визначеного позивачем.

Скасовуючи вимогу суд першої інстанції не врахував, що правомірність та обґрунтованість вимоги про сплату ЄСВ № Ф-99644-53 від 02.04.2020 року, якою ОСОБА_1 нараховано суму боргу (недоїмки) у розмірі 15724,78 грн., в частині нарахування боргу (недоїмки) у розмірі 12908,78 грн. не є предметом спору у даній справі, відтак, суд першої інстанції фактично надав оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень без визначених КАС України на те підстав.

При цьому, в рішенні суду судом першої інстанції зазначено, що ним в межах позовних вимог вирішується питання саме стосовно правомірності та обґрунтованості вимоги про сплату ЄСВ № Ф-99644-53 від 02.04.2020 року, якою ОСОБА_1 нараховано суму боргу (недоїмки) у розмірі 15724,78 грн., в частині нарахування боргу (недоїмки) у розмірі 12908,78 грн., а вихід за межі позовних вимог суд здійснює при розгляді вимоги про сплату недоїмки № Ф-99644-53-У від 02.04.2020 року, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позивачем оскаржується саме вимога про сплату недоїмки № Ф-99644-53-У від 02.04.2020 року на суму 5270.76 грн., а вимога № Ф-99644-53 від 02.04.2020 року, як вже зазначалось, не є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У відповідності до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено порушення судом вимог норм процесуального права, та неправильне застосування судом вимог норм матеріального права, в даній справі суд не обмежується доводами та межами апеляційної скарги.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-99644-53 від 02 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 нараховано суму боргу (недоїмки) у розмірі 15724,78 грн., в частині нарахування боргу (недоїмки) у розмірі 12908,78 грн., оскільки такої вимоги позивачем у справі не заявлялось, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року в адміністративній справі №340/2413/20 скасувати в частині визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-99644-53 від 02 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 нараховано суму боргу (недоїмки) у розмірі 15724,78 грн., в частині нарахування боргу (недоїмки) у розмірі 12908,78 грн..

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року в адміністративній справі №340/2413/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова в повному обсязі складена 18.03.2021 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.А. Щербак