Справа № 640/12306/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Київ №640/12306/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо незарахування заступнику начальника 4-го відділу (міжнародного співробітництва та повернення активів, здобутих злочинним шляхом) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту підполковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років в поліції, яка дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції вислугу років в податковій міліції з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати заступнику начальника 4-го відділу (міжнародного співробітництва та повернення активів, здобутих злочинним шляхом) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту підполковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років в поліції, яка дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної : відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції вислугу років в податковій міліції з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити заступнику начальника 4-го відділу (міжнародного співробітництва та повернення активів, здобутих злочинним шляхом) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту підполковнику поліції ОСОБА_1 перерахунок і виплату грошового забезпечення, з врахуванням вислуги років в податковій міліції, в частині надбавки за вислугу років за весь час служби в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій відповідача, які полягають у не зарахуванні періоду роботи у податковій міліції до стажу роботи в поліції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивачу стаж роботи у податковій міліції не зараховано до стажу роботи у поліції, оскільки частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено вичерпний перелік видів служби та періодів роботи у відповідних органах, які зараховуються поліцейським до стажу роботи в поліції; служба в податковій міліції у цьому переліку відсутня, тому дії Департаменту НПУ щодо неврахування стажу роботи позивача у податкові поліції відповідають вимогам закону. Крім того, на думку відповідача, вимога позивача є передчасною, оскільки останнім не оскаржувався наказ Департаменту НПУ від 01 листопада 2019 року №9о/с про встановлення стажу служби в поліції, який безпосередньо призвів до порушення його права.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 18 березня 1999 року по 06 листопада 2015 року перебував на службі на різних посадах в органах внутрішніх справ.

Наказом Державної податкової служби України від 01 листопада 2012 року №1994-0 призначений на службі в органах податкової служби, як такий, що прибув в розпорядження з Міністерства внутрішніх справ України.

В період з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року проходив службу на різних посадах в податковій міліції.

У період з 06 жовтня 2015 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з 06 листопада 2015 року відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 2326 о/с, в запас Збройних Сил за пунктом 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції).

Наказом Національної поліції України від 07 листопада 2015 року №62 о/с відповідно до пунктів 9 і 12 Закону України «Про Національну поліцію» призначений в органі поліції, як такий, що прибув з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціального звання «підполковник поліції» в порядку переатестування.

Так, з 07 листопада 2015 року по теперішній час ОСОБА_1 проходив службу на різних посадах в Національній поліції України. На даний час в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України. Призначений на службу в Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України наказом від 01 листопада 2019 року № 9 о/с.

З метою отримання інформації про стаж служби в поліції, який відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» надає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки позивач звернувся із рапортом від 19 травня 2020 року до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про надання відповідної інформації.

Листом Департамента стратегічних розслідувань Національної поліції України від 22 травня 2020 року №4610/55/02-2020 позивача повідомлено, що згідно з даними особової справи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» вислуга років станом на 01 листопада 2019 року становила 20 років 07 місяців 13 днів.

Крім того повідомлено, що відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» особи начальницького складу податкової міліції проходили службу в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, а також на них поширювалася дія нормативних документів, що регламентували проходження служби в органах внутрішніх справ, однак, в період з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року податкова міліція не входила до складу органів внутрішніх справ.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Згідно з частиною дркгою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною першою статті 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону №580-VIII передбачено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

У відповідності до частини третьої статті 78 Закону №580-VIII під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в України» від 05 липня 2012 року №508-VІ внесено зміни до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Зазначені норми кореспондуються із нормами Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року №509-ХІІ (далі - Закон №509-ХІІ), який був чинним до 19 листопада 2012 року, та який регулював правовий статус податкової міліції.

Відповідно до статті 19 Закону №509-ХІІ податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №509-ХІІ особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Статтею 26 Закону №509-ХІІ визначено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку про те, що служба у податковій міліції прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України.

Тобто, служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, відтак, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону №508-VIII.

Таким чином, відповідачем безпідставно не враховано до стажу служби в поліції наявну у позивача, на момент його переходу на службу у Національну поліцію України, вислугу років з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року у податковій міліції.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Закону №580-VІІІ порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11 листопада 2015 року встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У відповідності до пунктів 3-6 частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23 грудня 2015 року №900-VIII, який набрав чинності 29 грудня 2015 року, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем неправомірно не зараховано до стажу служби позивача стаж служби з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року у податковій міліції, а тому з метою повного та ефективного захисту прав позивача, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та визнання протиправним й скасування наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України №9 о/с від 01 листопада 2019 року в частині встановлення підполковникові поліції ОСОБА_1 (0018290) заступнику начальника 4-го відділу (міжнародного співробітництва та повернення активів, здобутих злочинним шляхом) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту станом на 01 листопада 2019 року стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, - 16 років 07 місяців 13 днів, тобто, без урахування строку служби в податковій міліції з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року.

У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині зобов`язання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати до стажу служби в поліції вислугу років у податковій міліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату грошового забезпечення, з врахуванням вислуги років, в частині надбавки за вислугу років за весь час служби в органах поліції, суд виходить з наступного.

Так, вказані позовні вимоги позивача є похідними від позовних вимог про зарахування до стажу його служби в поліції вислугу років у податковій міліції з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України, відтак право на перерахунок та виплату даного грошового забезпечення у позивача виникне лише після виконання Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України вказаного рішення суду щодо зарахування позивачу до вислуги років у поліції наявної на момент переходу на службу до Національної поліції України вислуги років в податковій міліції, а тому суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

У відповідності до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20 травня 2019 року (справа № 417/3668/17).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо незарахування заступнику начальника 4-го відділу (міжнародного співробітництва та повернення активів, здобутих злочинним шляхом) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту підполковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років в поліції, яка дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції вислугу років в податковій міліції з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України №9 о/с від 01 листопада 2019 року в частині встановлення підполковникові поліції ОСОБА_1 (0018290) заступнику начальника 4-го відділу (міжнародного співробітництва та повернення активів, здобутих злочинним шляхом) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту станом на 01 листопада 2019 року стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, - 16 років 07 місяців 13 днів, тобто, без урахування строку служби в податковій міліції з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року.

4. Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати заступнику начальника 4-го відділу (міжнародного співробітництва та повернення активів, здобутих злочинним шляхом) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту підполковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років в поліції, яка дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної : відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції вислугу років в податковій міліції з 01 листопада 2012 року по 06 жовтня 2015 року.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вулиця Академіка Богомольця, 10, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 420,40 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко