Справа № 640/88/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року м. Київ № 640/88/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач, Департамент патрульної поліції), та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 09 листопада 2018 року №1541 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції, інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 03 грудня 2018 року №1164 «По особовому складу»;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції з 03.12.2018 року;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 грудня 2018 року по день ухвалення рішення у справі;

- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допустити до негайного виконання;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на правову допомогу у сумі 8 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з наказом Департаменту Нацполіції від 17 вересня 2018 року №4263 «Про призначення та проведення службового розслідування» проводилося службове розслідування з метою встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни інспектором роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що полягало у можливому отриманні неправомірної вигоди 13 вересня 2018 року. ОСОБА_1 було відсторонено від виконання службових обов`язків.

Позивач вважає, що перевірка проводилася не об`єктивно, службове розслідування проведено без урахування думки позивача, односторонньо, необ`єктивно, його не викликали для дачі пояснень, чим позбавлено права на захист, а після закінчення службового розслідування не ознайомлено з його матеріалами.

Лише 26 грудня позивача було ознайомлено з наказом №1164 о/с від 03 грудня 2018 року та видано трудову книжку, при цьому у цей же день він дізнався про існування наказу №1541 від 09 листопада 2018 року, який йому не вручався у належно засвідченому виді.

Позивач звертає увагу суду на невідповідність предмету проведення службового розслідування стосовно нього - можливе отримання неправомірної вигоди, та підстав звільнення - порушення порядку списання або втрати бланкової продукції та порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Чіткі підстави звільнення в оскаржуваних наказах на думку позивача відсутні.

Посилаючись на відсутність будь-яких документів, які б доводили та встановлювали його вину у скоєнні вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, на передчасні висновки роботодавця за результатами службового розслідування, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/88/19, визначено розгляд провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позов, витребувано від відповідачів належним чином засвідчені копії матеріалів службового розслідування та оскаржуваних наказів.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року та 19 жовтня 2020 року повторно зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України надати суду завірені належним чином документи, а саме: матеріали службового розслідування, призначеного наказом Департаменту патрульної поліції №4263 від 17.09.2018 року, відносно старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ; копії наказів, якими оформлювалися заохочення відносно ОСОБА_1 .

Запитувані матеріали надійшли до суду 21 грудня 2020 року. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подавалося, що не перешкоджає розглядові позовної заяви за наявними у справі матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлений про наявність відкритого провадження у даній справі №640/88/19, отримав ухвалу про відкриття провадження від 11 січня 2019 року.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює в органах внутрішніх справ з липня 2007 року, на посаді інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції в місті Києві - з серпня 2017 року.

Наказом відповідача від 17 вересня 2018 року №4263 призначено службове розслідування стосовно позивача з метою встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни, що полягало у можливому отриманні неправомірної вигоди 13 вересня 2018 року.

Позивача відсторонено від виконання службових обов`язків та надалі пунктом 1 наказу відповідача №1541 від 09 листопада 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, що полягав у порушенні вимог пунктів 1,2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Нацполіції, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут), пунктів 3,4 розділу ХІІІ Інструкції №1395, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту, та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Оскаржуваним наказом відповідача від 03 грудня 2018 року №1164 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Винесенню оскаржуваних у даній справі наказів передували такі події.

За усним анонімним повідомленням, що надійшло до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 13 вересня 2018 року близько 00.30, екіпаж патрульної поліції «Рубін-0813», що ніс службу на службовому автомобілі у складі інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 ЗОПБ УПП в м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 ЗОПБ УПП в м. Києві ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 , можливо отримав неправомірну вигоду, а саме: грошові кошти у сумі 100 доларів США двома банкнотами номіналом по 50 доларів США за не притягнення порушника до адміністративної відповідальності відповідно до частини першої статті 130 КУпАП.

Зазначений екіпаж був зупинений за адресою: м. Київ, вул. Ірпінська, 1 працівниками ВМАЗ УПП у м. Києві ДПП, виявлено у поліцейських грошові кошти, а саме: у ОСОБА_2 - 418 американських доларів, 330 євро, 20 британських фунтів стерлінгів та 170 гривень, у ОСОБА_1 - 100 доларів США двома банкнотами по 50 доларів.

Також під час огляду транспортного засобу у поліцейських виявлено бланкову продукцію - протоколи про адміністративні правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, які оформлені з суттєвими порушеннями вимог КУпАП, Інструкції №1395, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376 (далі - Інструкція №1376).

У порушення вимог зазначених нормативно-правових актів інспекторами поліції не передано до відділу адміністративної практики УПП у м. Києві ДПП ряд адміністративних матеріалів, зокрема, копії та оригінали постанов про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а саме: ВР №271349 від 15 березня 2018 року, БР №750651 від 12 лютого 2018 року, ВР №204303 від 09 квітня 2018 року, БР №886701 від 08 вересня 2017 року, ВР №255297 від 08 березня 2018 року, а також копії та оригінали протоколів про адміністративні правопорушення: БД №236447 від 16 березня 2018 року, БД № 424227 від 31 жовтня 2017 року, БД №105744 від 10 грудня 2017 року, АА №662191 від 31 жовтня 2017 року, АА 662192 від 17 грудня 2017 року.

Надалі вищезазначених інспекторів запрошено та доставлено до УПП у м. Києві ДПП для опитування та встановлення усіх обставин події.

Відповідно до змісту письмових пояснень від 13 вересня 2018 року ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень проти себе та своїх близьких, посилаючись на статтю 63 Конституції України.

За результатами службового розслідування, призначеного наказом ДПП від 17 вересня 2018 року №4253, встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, а також вимог статті 19 Конституції України, частини першої статті 8, пунктів 1,2,3 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», присяги працівника поліції, частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, пунктів 1,2,3 частини першої розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, статей 256,265-1, 283 КУпАП, Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2018 року №1086, підпунктів 10,11 розділу ІІІ посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 05 січня 2016 року №4/1, підпунктів 3,4 розділу 13 Інструкції №1395, розділів 2,4 Інструкції №1376, пункту 2 розділу 1 Правил носіння однострою поліцейських, затверджених наказом МВС України від 19 серпня 2017 року №718.

Такі підстави слугували винесенню оскаржуваних у даній справі наказів про накладення дисциплінарного стягнення та подальшого звільнення позивача зі служби.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що згідно статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, а також професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (стаття 18 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, який вчинив протиправне діяння, несе кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно пункту 9 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23 грудня 2015 року №901 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV.

Верховною Радою України 15 березня 2018 року прийнятий Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», який набув чинності 07 жовтня 2018 року.

Відповідно до Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Дисциплінарним статутом (частина перша статті 11).

До поліцейських може застосовуватися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби в поліції (пункт 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту).

У разі вчинення поліцейським дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку призначається службове розслідування. Проведення службового розслідування відбувається в порядку встановленому Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230 (далі - Інструкція №230).

Згідно з пунктами 2,3,4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного, об`єктивного з`ясування усіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Якщо вину особи за результатами службового розслідування повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується (пункт 1 статті 22 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування стосовно ОСОБА_1 , виходячи з наявних у справі матеріалів проведено з урахуванням положень Інструкції №230.

При цьому висновок за результатами службового розслідування затверджений начальником Департаменту патрульної поліції полковником поліції ОСОБА_3 05 листопада 2018 року, а наказ про застосування дисциплінарного стягнення виданий 09 листопада 2018 року, тобто у межах строків визначених Дисциплінарним статутом.

Водночас, згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. Проте, доказів того, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення від 09 листопада 2018 року доведений під підпис ОСОБА_1 , суду не надано.

Також до матеріалів справи відповідачем не надано доказів ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про його звільнення №1164 о/с від 03 грудня 2018 року, що не заперечується відповідачем.

Таким чином суд приходить до висновку, що під час проведення службового розслідування стосовно позивача, а також накладення на нього дисциплінарного стягнення, відповідачем допущені технічні порушення положень Дисциплінарного статуту, зокрема в частині відібрання пояснень перед накладенням дисциплінарного стягнення та ознайомлення під підпис з наказом №1541 від 09 листопада 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення.

Окрім іншого, за висновками службового розслідування, яке проводилося за фактами порушення, зокрема, ОСОБА_1 службової дисципліни, факт можливого отримання неправомірної вигоди не знайшов свого підтвердження, однак інші порушення, виявлені в ході проведення службового розслідування, вважаються такими, що знайшли своє повне підтвердження. Такі твердження знайшли відображення у пункті 2 висновку за результатами службового розслідування.

У цьому зв`язку суд зазначає, що з наявних у справі матеріалів не прослідковується яким саме чином факти можливого отримання неправомірної вигоди у світлі наявної інформації про вилучення 13 вересня 2018 року за анонімним повідомленням із службового автомобіля грошових коштів взагалі перевірялися, чи відбиралися від ОСОБА_1 пояснення саме у цій частині та чи порушувалися за даними фактами питання про наявність/відсутність підстав для відкриття кримінальних або інших проваджень.

Отже, за недоведеністю обставин можливого отримання ОСОБА_1 неправомірної вигоди, за висновками службового розслідування до дисциплінарної відповідальності його притягнуто за систематичні порушення та нехтування норм чинного законодавства, а саме: за неналежне оформлення процесуальних документів та їх не передачу до відповідного підрозділу поліції та не притягнення правопорушників до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень. Окрім того дисциплінарне стягнення застосовано також за порушення правил носіння однострою.

В світлі зазначеного, суд вважає обґрунтованими посилання позивача на невідповідність предмету проведення службового розслідування стосовно нього - можливе отримання неправомірної вигоди, та підстав звільнення - порушення порядку списання або втрати бланкової продукції та порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Як вже встановлено судом, вина позивача у скоєнні вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, під час службового розслідування відповідачем не встановлена, а отже, на думку суду, застосування до відповідача найбільш суворого виду дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, за допущення порушень під час оформлення процесуальних документів, у даному випадку не є виправданою та необхідною мірою відповідальності, не відповідає меті застосування дисциплінарного стягнення - виховання поліцейського для безумовного дотримання службової дисципліни.

Відповідно до частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Таким чином, відповідач мав у своєму розпорядженні достатньо широкий спектр передбачених частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту видів дисциплінарної відповідальності, натомість обрав найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, не врахувавши при цьому відсутності обставин вчинення ним проступків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, позитивних характеристик, наявних у матеріалах службового розслідування, відсутності інших дисциплінарних стягнень під час служби в поліції.

Із зазначеного суд приходить до висновку, що відповідачем винесено протиправні накази від 09 листопада 2018 року №1541 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції та від 03 грудня 2018 року №1164 о/с «По особовому складу» щодо звільнення інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, у зв`язку з чим наявні підстави для їх скасування та поновлення позивача на службі з 04 грудня 2018 року.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За постановою Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14 у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлена протиправність наказів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 09 листопада 2018 року №1541 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції та від 03 грудня 2018 року №1164 о/с «По особовому складу» щодо звільнення інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, зазначені обставини прямо вказують на наявність правових підстав для поновлення позивача на службі в поліції на посаді інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції та стягнення на користь позивача суми середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 вказаного наказу Міністерства внутрішніх справ України цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто з 07 листопада 2015 року.

Отже, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 підлягають застосуванню положення Порядку №260.

Відповідно до пункту 3 Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 9 Порядку №260 визначено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Суд звертає увагу, що виходячи з положень пункту 6 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

З наявної в матеріалах справи довідки Департаменту патрульної поліції від 31 грудня 2018 року №2270 вбачається, що відповідачем не конкретизовано з яких саме показників складається заробітна плата позивача, тому судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, виходячи з наведених у ній величин.

Отже, період вимушеного прогулу позивача з 04 грудня 2018 року по 19 березня 2021 року складає 837 календарних днів.

Для обчислення середньоденного заробітку позивача суд враховує показники заробітної плати за серпень та вересень 2018 року, коли ОСОБА_1 знаходився на роботі та виконував службові обов`язки, оскільки у жовтні та листопаді 2018 року позивача було відсторонено від посади, у зв`язку з чим він отримував заробітну плату не у повному обсязі (за виключенням показників премії).

Отже, у серпні та вересні 2018 року позивачу нараховано по 10 400,00 грн. заробітної плати, при цьому суд враховує не робочі, а календарні дні служби (31 день серпня та 30 днів вересня) 61 календарний день, тож середньоденний заробіток позивача становить: 20 800,00 грн. /61 календарний день = 340,98 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 837 календарних днів х 340,98 грн. = 285 400,26 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Кількість календарних днів з 04 грудня 2018 року (день поновлення на роботі) по 03 січня 2019 року (повний місяць роботи) складає 31 день.

Отже, сума середнього заробітку за один місяць, яка підлягає негайному стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , складає: 31 день х 340,98 грн. = 10 570,38 грн.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції на посаді інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та необхідні докази, які свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які під час вирішення справи знайшли своє підтвердження. Відповідачами суду протилежного не доведено, не надано достатніх та переконливих доказів у підтримку своєї позиції щодо предмету адміністративного позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування витрат, понесених на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до приписів частин першої-п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час розподілу судових витрат, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі, за своїм змістом і правовою природою не є платою за надані послуги у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат - позитивне рішення, досягнення якого, відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

У підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір №60 про надання адвокатом послуг від 29 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Цимейко Г.О. , а також Додаткову угоду до Договору №60 від 29 грудня 2018 року, укладену між тими ж сторонами, копію ордеру серії КС №409922 від 02 січня 2019 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5196/10, виданого Цимейко Г.О. 17.07.2014 р., опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, копію квитанції до прибуткового касового ордера №8 від 30 грудня 2018 року на суму 8 000,00 грн., сплачених ОСОБА_1 за договором №60 від 29.12.2018 р.

В описі робіт та наданих послуг зазначено, що адвокатом Цимейко Г.О. у межах надання правової допомоги надано:

консультацію - 500,00 грн.;

здійснено аналіз судової практики - 500,00 грн.;

здійснено аналіз чинного законодавства України - 500,00 грн.;

складено позовну заяву - 2000,00 грн.;

складено процесуальні документи під час судового розгляду справи - 1500,00 грн.;

розраховано кількість судових засідань за позовом (дослівно) про розірвання шлюбу - 3 засідання на суму 3 000,00 грн.

Оцінюючи розмір заявлених витрат на правову допомогу, суд враховує, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань, що виключає відшкодування правових витрат у розмірі 3 000,00 грн., як необґрунтованих. Окрім того, матеріали справи містять лише клопотання адвоката щодо прискорення розгляду справи, інших заяв, клопотань, поданих упродовж розгляду справи, матеріали справи не містять, тому графу «складення процесуальних документів під час розгляду справи» на суму 1500,00 грн., суд вважає також необґрунтованою.

Таким чином, вартість наданих послуг правової допомоги завищена позивачем щодо іншої сторони спору, тому з урахуванням принципів справедливості та верховенства права, та виходячи з тих доказів, якими підтверджено реальне надання правової допомоги, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат, понесених на оплату правової допомоги під час розгляду справи судом першої інстанції, у сумі 3 500, 00 грн.

В іншій частині судових витрат суд виходить з положень пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній станом на день подачі адміністративного позову), згідно яких позивач звільнений від сплати судового збору, через що судові витрати у даній справі слід віднести за рахунок Державного бюджету України на підставі абз.2 частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 09 листопада 2018 року №1541 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

3.Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03 грудня 2018 року №1164 о/с «По особовому складу» щодо звільнення інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

4.Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 04 грудня 2018 року.

5.Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 грудня 2018 року по 19 березня 2021 року у розмірі 285 400,26 грн. (двісті вісімдесят п`ять тисяч чотириста грн. 26 коп.).

6. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правового берега) Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10 570,38 грн. (десять тисяч п`ятсот сімдесят грн. 38 коп.).

7. Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату правової допомоги, у розмірі 3 500,00 грн. (три тисячі п`ятсот грн. 00 коп.).

Інші судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , т. НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста 3, 6.

Суддя В.І. Келеберда