Справа № 480/7054/20
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2021 року Справа №480/7054/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7054/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області протиправними щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії по вислузі років як працівнику охорони здоров`я та соціального забезпечення, і відмови у зарахуванні до її страхового стажу періоду роботи медичною сестрою за сумісництвом в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування з 15.02.2012 року по 30.06.2015 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до стажу період роботи за сумісництвом медичною сестрою в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування з 15.02.2012 року по 30.06.2015 року, що дає право на пенсію за вислугу років, зокрема як працівнику охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення її пенсії за вислугу років, відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Проте листом від 25.08.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило позивач, що рішенням від 19.08.2020 року відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців. Позивач не погоджується з даним рішенням відповідача та вважає його протиправним та таким. що порушує її права на пенсійне забезпечення. При цьому на думку позивача, при винесенні даного рішення, відповідачем не було зараховано до спеціального стажу період її роботи за сумісництвом медичною сестрою в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування з 15.02.2012 року по 30.06.2015 рік.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача. Крім того даною ухвалою було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області надати суду належним чином завірені копії матеріалів на підставі яких було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
На виконання даної ухвали суду, представником ГУ ПФУ в Сумській області подано до суду відзив, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що позивач 12.08.2020 звернулася до головного управління про призначення пенсії за віком за вислугу років, як працівнику закладів охорони здоров`я. Рішенням головного управління № 2661 від 20.08.2020 р. було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки, відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058) право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. При цьому позивач має спеціального стажу 26 років 2 місяці 12 днів (зарахований по 11.10.2017), що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.
Позивачем було надано відповідь на відзив. в якому зокрема, зазначено, що спеціальний стаж роботи, передбачений п "е" ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, за переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 року - не менше 25 років а з 01.04.2017 року по 31.03.2018 року - не менше 26 років 6 місяців і позивач вважає, що має такий таж. Тим паче позивач працювала в закладі охорони здоров`я до 01.03.2019 року і на той час мала стаж 27 років 7 місяців, що підтверджується записами в трудовій книжці, а відповідач приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії, не врахував те, що на час звернення позивач мала станом на 01.03.2019 року стаж роботи 27 років 7 місяців, що відповідає вимогам закону, а саме Закону України № 1788-ХІІ зі змінами від 01.01.2016 року; пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 41).
В подальшому ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області розрахунок спеціального стажу позивача, а також додаткові пояснення щодо того, чи враховувався період роботи з 15.02.2012 року по 30.06.2015 рік за сумісництвом медичною сестрою в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування до спеціального стажу позивача, якщо ні, то з яких підстав.
На виконання вимог суду відповідачем було надано суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що період роботи позивача в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування з 15.02.2012 по 30.06.2015 медичною сестрою за сумісництвом не зарахований до спеціального стажу, оскільки дана посада не передбачена Переліком закладів і установ охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (а.с. 56).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач працювала:
- з 01.08.1991 року по 31.03.2013 року в Путивльській райлікарні, яка в подальшому була перейменована в Комунальну установу Путивльської райради "Путивльська ЦРЛ", на посаді медсестри, медсестри-диспетчера;
- з 01.04.2013 року по 31.01.2017 року в КЗ СОР "Сумський обласний центр екстренно-медичної допомоги та медицини катастроф" на посаді медичної сестри-диспетчера, сестри медичної;
- з 02.02.2017 року по 28.02.2019 року в КУ "Путивльська ЦРЛ" на посаді сестри медичної;
- з 15.02.2012 року по 30.06.2015 в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування за сумісництвом на 0,5 ставки на посаді медичної сестри.
Даний факт підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 8-12).
12.08.2020 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою, в якій просила призначити пенсію, відповідно до до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (а.с. 25). До заяви було подано, зокрема, трудову книжку (а.с. 26).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.08.2020 року № 2661 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки згідно з пунктом 2-1 розділу XV Прикінцеві положення" Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно під віку при наявності спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Заявниця має спеціального стажу 26 років 2 місяці 12 днів (зарахований по 11.10.2017), що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років (а.с. 28).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення", звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції до 02.03.2015 року) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №911-VIII) внесені зміни до статті 55 Закону №1788-ХІІ, зокрема у пункті «е» в абзаці першому слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років і»; доповнено абзацами дванадцятим -двадцять п`ятим.

Отже, пункт «е» у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Однак рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Конституційний Суд України вказав, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п. "а" ст. 54 Закону України Про пенсійне забезпечення, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст. ст. 1, 3, ч. 3 ст. 22, ст. 46 Основного Закону України.

Також, Конституційний Суд України зазначив, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, суперечать положенням ст. ст. 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019, положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" N 1788 втратили чинність з 4 червня 2019 року.

Таким чином з 4 червня 2019 року при призначенні пенсії за віком необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній до внесення до неї змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, які визнано неконституційними.

Отже, на день звернення позивача із заявою від 12.08.2020 про призначення пенсії за вислугу років, п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

Так, до Переліку віднесено, зокрема: заклади і установи охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри; аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії; медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи; а також соціального захисту: інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих; медичні відділи протезних підприємств.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до спеціального стажу позивача не зараховано період роботи з 15.02.2012 по 30.06.2015 за сумісництвом медичною сестрою в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування.

Проте суд зазначає, що в Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не зазначено територіальні центри соціального обслуговування.

А відтак суд зазначає, що відповідачем правомірно до спеціального стажу позивача не зараховано період роботи з 15.02.2012 по 30.06.2015 за сумісництвом медичною сестрою в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у зарахуванні до її страхового стажу періоду роботи медичною сестрою за сумісництвом в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування з 15.02.2012 року по 30.06.2015 року та зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до стажу період роботи за сумісництвом медичною сестрою в Путивльському районному територіальному центрі соціального обслуговування з 15.02.2012 року по 30.06.2015 року, що дає право на пенсію за вислугу років, зокрема як працівнику охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи, є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Разом з тим з матеріалів справи суд вбачає, що відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.08.2020 № 2661 зазначено, що згідно з пунктом 2-1 розділу XV Прикінцеві положення" Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно під віку при наявності спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. При цьому позивач має спеціальний стаж 26 років 2 місяці 12 днів (зарахований по 11.10.2017 року), що не достатньо для призначення пенсії за вислугу років (а.с. 28).

Проте суд зазначає, що законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Тобто вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, вказаною нормою не було внесено жодних змін до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому остання підлягає застосуванню саме у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року, а саме у редакції "право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку".

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.08.2020 № 2661 спеціальний стаж позивача, який був зарахований по 11.10.2017 року, становить 26 років 2 місяці 12 днів. Крім того, відповідно до трудової книжки позивач з 02.02.2017 року по 28.02.2019 року працювала в КУ "Путивльська ЦРЛ" на посаді сестри медичної, тобто після 11.10.2017 року позивач продовжувала працювати на посаді, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (а.с. 10).

Отже на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивач мала право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, а відтак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було протиправно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні зазначеної пенсії.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії по вислузі років як працівнику охорони здоров`я та соціального забезпечення, суд зазначає, що відмова ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років викладена у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.08.2020 року № 2661, а відтак, належним способом захисту прав позивача є саме скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.08.2020 року № 2661 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2020 року щодо призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору у розмірі 420,40 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 10.09.2020 року № 85 (а.с. 3).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.08.2020 року № 2661 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 12.08.2020 року щодо призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек